Справа № 308/4006/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       04 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.
суддів: Куштана Б.П., Фазикош Г.В.
з участю секретаря: Кекерчень М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2019 року у складі судді Малюка В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Балаж Марина Василівна про усунення від права на спадкування,-
в с т а н о в и в:
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Заповіт спадкодавцем не складався. Відтак, ОСОБА_2 , як спадкоємиця першої черги за покійним чоловіком звернулася в установлений для цього строку до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї, до нотаріуса також звернувся син спадкодавця від першого шлюбу ОСОБА_1 . Проте, останній за час життя свого батька свідомо не надавав йому жодної допомоги, хоча мав можливість таку надавати, оскільки батько тяжко хворів та потребував такої допомоги.
У подальшому представник позивача подав до суду заяву від 06.12.2018 року про зміну підстав позову шляхом їх доповнення. У цій заяві додатково вказано про свідоме ухилення відповідачем від надання своєму батьку допомоги. Зокрема, представник позивача зазначає, що у період, коли батько відповідача страждав тяжкою хворобою і перебував у безпорадному стані, ОСОБА_1 мав у власності транспортний засіб «TOYOTA RAV4», реєстр. н/з НОМЕР_1 , та міг допомогти батьку у транспортуванні його до лікарів і медичних закладів, проте він таких дій не вчиняв.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2019 року заявлений позов задоволено. Усунуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від права на спадкування за законом, після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 сплачений останньою судовий збір в розмірі 704,80 грн. та 10 000 грн. витрат сплачених на правову допомогу.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2019 року залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі відповідач вказує, що його не було повідомлено належним чином про розгляд справи, оскільки за адресою, яка вказана в позивачем в позовній заяві він не проживає і знятий з реєстрації ще у 2005 році, а тому він був позбавлений можливості здійснювати свої процесуальні права; судом не враховано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що спадкодавець (батько відповідача) перебував у безпорадному стані, а також доказів того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, та безпідставно задовольнив заявлений позов. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріалами справи встановлено, 26.04.1987 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
27.06.2017 року ОСОБА_3 призначено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується повідомленням закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0742652.
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини звернулась його дружина - позивачка ОСОБА_2 , та його син від першого шлюбу – відповідач ОСОБА_1 .
       Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
       У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 Цивільного кодексу України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
З аналізу вищенаведеного вбачається, що предметом доказування у справі про усунення від права на спадкування є доведення факту наявності ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Позивачем, відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що спадкодавець (батько відповідача) перебував у безпорадному стані, а також що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача.
Заява ОСОБА_5 від 13.12.2019 року (рідного брата позивачки, що проживає у смт. Стара Вижівка Волинської області) в якій зазначено, що ОСОБА_3 неодноразово говорив про те, що бажає спілкуватися з своїм сином – ОСОБА_1 , який уникав зустрічі і спілкування з своїм батьком, та, маючи у власності автомобіль, жодного разу не виявив бажання відвезти свого батька до лікаря, ігнорував такі прохання та не надавав батьку будь – якої іншої допомоги, не є належним, допустимим, достовірним доказом факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги.
В судовому засіданні ОСОБА_6 не допитувався як свідок.
Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймається, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. (ч.8 ст. 83 ЦПК України).
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що позов позивачкою подано 17.04.2018 року, а заява ОСОБА_6 подана до суду 18.12.2019 року, тобто більше ніж півтора року після подання позовної заяви і лише у день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.
Інших доказів ухилення відповідача від надання допомоги своєму батькові - ОСОБА_3 позивачкою не подано і матеріали справи не містять.
В поданих заявах позивачка заявляла про виклик в судове засідання свідків : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , однак дані свідки в судове засідання не викликалися і свідчень не надавали.
Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що спадкодавець перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, що спадкодавець просив про неї у відповідача, а відповідач, маючи реальну можливість ,свідомо ухилялася від обов`язку щодо її надання. Наявність у спадкодавця другої групи інвалідності не може підтверджувати факту безпорадного стану даної особи та потреби сторонньої допомоги та догляду.
Таким чином суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального і процесуального права, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки і дійшов неправильних висновків про наявність правових підстав для усунення від спадкування відповідача та задоволення заявленого позову. 
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в заявленому позові з вищенаведених підстав.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги апелянтом сплачено 1057,21грн. судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2019 року скасувати.
У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Балаж Марина Василівна про усунення від права на спадкування відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1057 (одну тисячу п`ятдесят сім) гривень 21 (двадцять одну) копійку сплаченого судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2021 року.
Головуючий :
              Судді: