ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" листопада 2021 р.                                                        Справа №914/3046/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого  судді                                                  Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                 Кравчук Н.М.
                                                                                          Плотніцький Б.Д,
секретар судового засідання Матіїшин Х.В.
розглядаючи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зборовського Даниїла Євгеновича,б/н від 30.06.2021 (вх.№01-05/2287/21 від 06.07.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 26.05.2021 (повний текст складено 07.06.2021)
у справі № 914/3046/20 ( суддя Долінська О.З.)
за позовом: Фізичної особи-підприємця Зборовського Даниїла Євгеновича ФОП Зборовський Д.Є.), м. Львів
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Артеміда Ф” (ТзОВ ФК «Артеміда-Ф»), м. Львів
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), м. Львів
про: відшкодування завданих збитків та моральної шкоди в розмірі 421  630,00 грн

за участю учасників справи:
від позивача: Лука Т.М. - адвокат 
від відповідача: Шмагало А.І.- директор, Дзунда О.В. - адвокат
від третьої особи: Зборовський Є.І. - особисто

ВСТАНОВИВ:
ФОП Зборовський Д.Є. звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ ФК “Артеміда-Ф” про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди в розмірі 421  630,00 грн (а.с. 1-4, 40-47 том І). 
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.05.2021 у справі №  914/3046/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення 346  630,00 грн вартості безпідставно збереженого майна, не довів належними та допустимими доказами розміру заявленої до стягнення суми. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків та моральної шкоди, необхідно встановити повний склад правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду, однак, при розгляді даної справи судом не встановлено усіх елементів цивільної відповідальності.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ФОП Зборовський Д.Є. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним усі докази та аргументи, а відтак, винесено рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Зокрема, скаржник вважає, що факт наявності товару, його кількість та вартість підтверджується фото і відео доказами, які наявні в матеріалах справи, поясненнями третьої особи, атом від 05.09.2020 та не заперечується і самим відповідачем. А відтак, оскільки відповідач відмовляється повернути позивачу безпідставно отримане майно, то наявні правові підстави для відшкодування його вартості в судовому порядку. Враховуючи факт неповернення майна, позивач починаючи з 06.10.2020 несе збитки зумовлені не можливістю використовувати своє майно в підприємницькій діяльності. Протиправними діями відповідача, позивачу завдано моральної шкоди. А відтак, на думку апелянта, наявні та доведені усі елементи цивільно-правової відповідальності як то вина, причино-наслідковий зв`язок та розмір заподіяної позивачу шкоди. 
09.11.2021 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі №  914/3046/20 судової експертизи, в якому заявник просить суд на вирішення експерту поставити питання щодо визначення ринкової вартості рухомого майна, яке було передано відповідачем на зберігання ТзОВ «Паритет-Плюс», а також визначити який розмір матеріальної шкоди заподіяно позивачу внаслідок такого зберігання та неповернення спірного майна у строк визначений в акті від 05.09.2020, що зумовило закінчення строків придатності останнього і неможливістю реалізації такого (зареєстрована в канцелярії суду за вх№  01-04/7814/21 від 09.11.2021). 
Згідно ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.
Слід зазначити, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування (ст. 98 ГПК України), тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Оцінивши наведені у клопотанні доводи заявника, колегія суддів зазначає, що правовідносини які склалися між ТзОВ ФК «Артеміда-Ф» та ТзОВ «Паритет-Плюс» на підставі договору №2020118/1 про надання складських послуг та актів приймання-передачі майна від 18.11.2020 та 27.11.2020, не є предметом розгляду даної справи. Позивачем не наведено жодних обґрунтувань, яким чином встановлені експертом обставини будуть мати значення для розгляду тих позовних вимог позивача, які ним заявлені у справі №  914/30246/20. Тобто, питання, які просить заявник поставити експерту не стосуються та не впливають на розгляд справи №914/3046/20. 
В зв`язку з чим, дане клопотання судова колегія визнає необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.
Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.
Представники відповідача проти доводів скаржника заперечили з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№  01-04/6428/21 від 15.09.2021).
Третя особа письмових пояснень щодо апеляційної скарги не подала, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала в усному порядку.
Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
13.08.2008 між ОСОБА_1 (позичальник) та ВАТ “Астра Банк” було укладено кредитний договір № ФЛ-130808-001П згідно якого позичальник зобов`язався виконувати свої зобов`язання відповідно до умов договору.
02.12.2013 між ПАТ “Астра Бенк” та ПАТ “Дельта Банк” було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008, відповідно до якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ “Астра Банк” передав (відступив) ПАТ “Дельта Банк” право вимоги за кредитним та забезпечувальним договором.
09.12.2019 АТ “Альфа-Банк” набув всіх прав кредитора за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008, на підставі договору №2098/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, що укладений між ПАТ “Дельта Банк” та АТ “Альфа-Банк”.
В подальшому 23.06.2020 ТзОВ ФК “Артеміда-Ф” набула всіх прав кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № ФЛ- 130808-001П від 13.08.2008 та договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим 13.08.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р., зареєстрованим в реєстрі за №3848, що укладений 23.06.2020 року між АТ “Альфа-Банк” та ТзОВ ФК “Артеміда-Ф” (а.с. 72-81 том І). 
Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008, АТ “Альфа-Банк” (первісний кредитор) передає, а ТзОВ ФК “Артеміда-Ф” (новий кредитор) приймає наступні права і обов`язки: право вимоги грошової заборгованості, а також всі інші права та обов`язки, які існують на момент укладення даного договору та можуть виникнути в майбутньому, що виникли на підставі наступних документів (основне зобов`язання): кредитного договору МФЛ-130808-001П від 13.08.2008у, укладеного між ВАТ «Астра Банк» (за яким первісний кредитор набув всіх прав кредитора на підставі договору №2098/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.12.2019, що укладений між ПАТ “Дельта Банк” та АТ “Альфа-Банк”) та громадянином України - ОСОБА_1 (боржник) разом із всіма додатковими угодами та додатками до нього, що становлять його невід`ємну частину. Станом на день укладення цього договору, заборгованість ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором становить - 4'109  061,77 грн.
У пункті 1.3 сторони погодили, що до нового кредитора переходить право вимоги первісного кредитора згідно п.п. 1.1, 1.2 договору в обсязі і на умовах, що існують на момент відступлення цього права вимоги або можуть виникнути в майбутньому.
Згідно з п. 1.1 договору про відступлення прав за договором іпотеки, що укладений 23.06.2020 між АТ “Альфа-Банк” (первісний іпотекодержатель за договором) та ТзОВ ФК “Артеміда-Ф” (новий іпотекодержатель за договором) первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права за договором іпотеки, укладеним між ВАТ “Аста Банк” та громадянином України – ОСОБА_1 (іпотекодавець), посвідченим 13.08.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р., зареєстрованим в реєстрі за №3848, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008, включаючи всі договори про внесення змін та доповнень до вищевказаного кредитного договору.
У відповідності до п.1.1 договору іпотеки від 13.08.2008, який укладений між ВАТ “Аста Банк” (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) сторони погодили, що цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором № ФЛ-130808-001П від 13.08.2008 з будь-якими змінами та доповненнями до нього, що укладені та можуть бути укладені в подальшому, що був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем. У відповідності до Закону України „Про іпотеку” та інших нормативно-правових актів України, іпотекодавць передає іпотекодержателю в іпотеку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 37,8 кв.м., що позначено за планом земельної ділянки за № 9а-1 по 9а-5, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (шість дріб сім). Нежитлове приміщення передається разом з усіма його приналежностями та поліпшеннями, які можуть виникнути в результаті переобладнання/перепланування, реконструкції та/або добудови нежитлового приміщення в майбутньому протягом дії цього Іпотечного договору.
24.06.2020 АТ “Альфа-Банк” та ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф”, належним чином повідомили ОСОБА_1 про факт відступлення вищевказаних прав вимог (а.с. 82 том І).
24.06.2020, ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф”, як новий іпотекодержатель за договором, направило письмову вимогу п. ОСОБА_1 , на адресу реєстрації: АДРЕСА_2 та на адресу предмету іпотеки: 79068, м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7 (а.с.92-92 том І). Враховуючи те, що дана вимога повернулася у зв`язку із закінченням строку зберігання, ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” направило 14.07.2020 повторну вимогу на адресу реєстрації та на адресу предмету іпотеки, яка згодом також повернулася відправнику у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.93-98 том І). 
Оскільки п. ОСОБА_1 не виконав основного зобов`язання відповідно до умов кредитного договору № ФЛ-1300808-001П від 13.08.2008 та не усунув порушення, що зазначені в письмових вимогах, ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” розпочала звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження та 11.08.2020 зареєструвала право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 37.8 м.кв., що позначено за планом земельної ділянки за № 9а-1 по 9а-5, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 99 том І). 
Як зазначає позивач, 05.09.2020 особами, які представились представниками ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” було захоплено приміщення, за адресою АДРЕСА_1 , у якому знаходилось рухоме майно позивача, за фактом чого відкрито кримінальне провадження, згідно якого позивача визнано потерпілим. В присутності працівників поліції, сторонами було складено акт від 05.09.2020 згідно якого, встановлено та погоджено наступне: “05.09.2020 о 11 год 00 хв в нежитловому приміщенні, заг. пл. 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 наявне рухоме майно, визначене індивідуальними ознаками (продукти харчування, тощо), про наявність яких та їх перелік сторонам відомо, на загальну суму, що не заперечується сторонами 200  000,00 грн, які є власністю ОСОБА_2 , та які ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” зобов`язується повернути ОСОБА_2 , як власнику такого майна до 05.10.2020” (а.с. 6 том І). 
Як стверджує позивач, на численні листи-вимоги про повернення майна відповідач не реагує та таке майно у строк, визначений сторонами, не повернув, що підтверджується листами-вимогами ФОП Зборовського Д.Є., ОСОБА_1 та відповідями ТОВ “ФК “Артеміда-Ф” (а.с. 18-23 том І). Зазначає, що майно відповідачем вивезено у невідомому напрямку, за фактом чого відкрито кримінальне провадження (а.с. 48 том І).
Зважаючи на той факт, що відповідач відмовляється повернути позивачу безпідставно отримане майно, останній просить суд стягнути з відповідача на його користь вартість майна в розмірі 346  630,00 грн. На підтвердження вартості неповернутого майна долучено до матеріалів справи перелік товарів, які належать ФОП Зборовському Д.Є. та використовувалося в підприємницькій діяльності станом на 05.09.2020 (а.с.7-17 том І).
Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 50  000,00 грн, які він зазнає внаслідок заволодіння рухомим майно (холодильним обладнанням, торговельними прилавками, продуктами тощо) та неможливістю подальшого здійснення підприємницької діяльності у тій формі та у тих обсягах, які були до заволодіння таким. А також внаслідок вказаних вище протиправних дій відповідача, зумовлених неповерненням майна, позивачеві завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 25  000,00 грн та просить стягнути її з відповідача.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події (ч.2 ст. 1212 ЦК України)
Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Позивачем на підтвердження вартості неповернутого майна долучено до матеріалів справи тільки перелік товарів, які належать ФОП Зборовському Д.Є. та використовувалося в підприємницькій діяльності станом на 05.09.2020 на загальну суму 346  629,70 грн (109  028,70 грн+237  601,00 грн). У вказаному переліку зазначено найменування товару, штрих-код товару, кількість товару, ціна товару та загальна сума за підписом ФОП Зборовського Д.Є., скріпленою його печаткою (а.с. 7-17 том І).
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.
Згідно з ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За змістом п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого  Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Підпунктом 2.5 п. 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Проте вказаний вище перелік товарів за підписом ФОП Зборовського Д.Є., скріпленою його печаткою, не може вважатись первинними бухгалтерськими документами, так як такий не містить відомості про господарську операцію та підтвердження її здійснення відносно вказаного в даному переліку майна.
А відтак, позивачем не обґрунтовано належними і допустимими доказами вартості товару, який зазначено у переліку товарів на підставі первинних бухгалтерських документів (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, тощо), з яких би можливо було встановити вартість переданого товару, що не дає суду можливості визначити дійсну вартість неповернутого майна позивачу.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем в перелік товарів, включено майно, яке не належить на праві власності ФОП Зборовському Д.Є, а було надано йому лише в оренду чи в суборенду торговими представниками різних фірм. 
Зокрема: - автоматична кавоварка “Bianchi Gaia Style Touch”, інвентаризаційний номер 594597, належить ФОП Басістий В. О. (РНОКПП: НОМЕР_1 ), була передана позивачу у строкове платне користування згідно договору суборенди № 02-01/20 від 02.01.2020 та акту приймання-передачі обладнання від 01.01.2020;
- холодильне обладнання (заводський номер 140308000143003373561605170040), ХГ10740, належить ТзОВ “Легіон-Трейд”, було передано позивачу згідно договору розміщення торгівельного обладнання №786 від 03.02.2020 та акту приймання-передачі обладнання від 03.02.2020;
- холодильного обладнання (заводський номер 78106), належить ТзОВ “Олмар”, було передано позивачу згідно договору суборенди обладнання і рекламного інвентарю №36650 від 09.10.2020 та акту приймання-передачі обладнання від 09.02.2020;
- холодильна шафа “Klimasan COOL 700 WOC NEO reversible door”, брендовка “Pepsi”, інвентарний номер 81117896, належить ТзОВ “Сандора” було передано позивачу згідно договору поставки та додатку до нього від 13.10.2020.
Зі змісту актів прийому-передачі обладнання від 18.11.2020 та листів вбачається, що частина майна, в т.ч. і зазначене вище обладнання, було повернуто ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” попереднім власникам (а.с. 112-130 том І). Даний факт не заперечується і самим позивачем та підтверджується додатком № 2 до клопотання про повернення відповідачем обладнання на суму 97  701,00 грн та про повернення товарів (молочна та м`ясна продукція) на суму 2  785,24 грн (а.с. 7-11 том ІІ).
З огляду на що, судова колегія зазначає, що заявляючи до стягнення суми вартості неповернутого майна в розмірі 346  630,00 грн, позивачем не підтверджено належними та допустимими в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України доказами такого розміру.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що заявляючи вимогу про стягнення вартості неповернутого майна на підставі ст.1212 ЦК України, позивачем вибрано невірний спосіб захисту та такий, що заявлений передчасно. Суд погоджується з позицією позивача, що будь-яких договірних стосунків з ТзОВ ФК «Артеміда-Ф» позивач немає, проте як вбачається з матеріалів справи, майно, яке як стверджує позивач належить йому на праві власності, станом на момент подання позову перебувало в приміщенні за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7, яке належить на праві власності ТзОВ ФК «Артеміда-Ф», про що останнім не заперечується. Доказів знищення такого майна суду не надано. А відтак в даному випадку позивач не позбавлений права звернутися до відповідача або суду із вимогою про витребування безпідставно збереженого майна. 
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 50  000,00 грн збитків суд зазначає наступне.
За загальним правилом, визначеним статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки - шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
При цьому саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 510/5100/19, від 12.05.2020 у справі № 910/7127/19, від 04.08.2020 у справі № 925/1478/16.
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Заявляючи вимогу про стягнення збитків в розмірі 50  000,00 грн, позивач стверджує, що саме неправомірні дії відповідача, які полягали в неповерненні майна, призвели до завдання позивачу збитків, оскільки останній був позбавлений права використовувати таке майно у своїй підприємницькій діяльності та відповідно отримувати доходи.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що з вересня 2020 між сторонами велася переписка щодо вивезення майна з приміщення, яке знаходилося за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 6/7 (а.с. 18-23, 106-110, 127-135 том І), зі змісту яких вбачається, що відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою забрати (вивезти) спірне майно. Проте доказів вивезення такого майна особисто позивачем суду не надано, як і доказів вчинення йому перешкод у вивезені такого майна. 
Також суд зазначає, що повний перелік рухомого майна зазначеного в акті опису товару, що складено представниками відповідача, в подальшому було передано на зберігання ТзОВ “Паритет-Плюс” згідно договору № 20201118/1 про надання складських послуг та акту приймання-передачі майна (накладні) від 18.11.2020 та 27.11.2020, адреса зберігання майна: Львівська область, Львівський район, село Солонка, вулиця Стуса, 8. Попередній власник та позивач 07.12.2020 належним чином повідомлені про передачу товару на платне зберігання, місцезнаходження майна контактні дані осіб, щодо отримання доступу, умов вивозу та правові наслідки у випадку бездіяльності (а.с. 128-151 том І).
А відтак, суд констатує, що ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” у правовідносинах із позивачем діяло виключно в межах чинного законодавства із дотриманням усіх вимог та приписів закону, що підтверджується викладеними обставинами справи.
За відсутності доказів знищення майна, доказів вчинення перешкод позивачу в отриманні спірного майна, апеляційна інстанції виходячи із встановлених вище обставин, зазначає, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення у діях відповідача щодо вини, причинно-наслідкового зв`язку між діями ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” та заподіяними збитками ФОП Зборовському Д.Є.
В зв`язку з чим місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною 3 ст. 23 ЦК України унормовано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Позивач в обґрунтування заявленого розміру немайнової шкоди покликається на те, що йому завдано моральної шкоди, внаслідок протиправних дій зі сторони відповідача щодо неповернення майна. Вказане завдало та продовжує завдавати позивачу сильних душевних страждань та хвилювань, що заподіяло позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 25  000 грн. Проте доказів на підтвердження заявлено суду не надано.
Відтак, враховуючи вищенаведене, а також те, що судом встановлено, що в діях відповідача відсутні вина, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між діями ТзОВ “ФК “Артеміда-Ф” та моральною шкодою завданою позивачеві, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволені даної позовної вимоги колегією суддів визнається обґрунтованим.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним.
Водночас, у контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд вважає, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Рішення Господарського суду Львівської області від 26.05.2021 у справі №  914/3046/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП Зборовського Даниїла Євгеновича без задоволення.
2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.288-289 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 18.11.2021.

Головуючий суддя                                                            Кордюк Г.Т.
судді                                                                                           Кравчук Н.М.
                                                                                                    Плотніцький Б.Д.