Дата документу 23.11.2021 Справа № 336/3983/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/3983/18 
Провадження №22-ц/807/1968/21 
Головуючий в 1-й інстанції – Жупанова І.Б.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
  	  	
секретар	Бабенко Т.І.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 16 березня 2021 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Позивача в інтересах та від імені ПАТ "Державний ощадний банк України" звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, який в подальшому був уточнений. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.04.2008 року між Позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1065-ф, на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 304 000 грн. із сплатою 16% річних за користування кредитом на споживчі потреби терміном повернення не пізніше 06.04.2018 року. В якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір від 09.04.2008 року №1Z/1061-ф, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бургазли І.І., реєстровий № 5419, згідно з яким в іпотеку позивачу була надана нерухомість, а саме: чотирикімнатна квартира загальною площею 91,7 кв.м, житловою площею 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання за Кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом. Станом на 16.07.2018 року заборгованість становить 545 057, 99 грн. У відповідності до свідоцтва про смерть від 06.09.2011р. ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.07.2016р. предмет іпотеки зареєстрований за ОСОБА_5 . Відповідачі, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки в порядку спадкування, набули статус іпотекодавців за іпотечним договором №1Z/1061-ф від 09.04.2008 р., мають всі права і несуть всі обов`язки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ними права власності на предмет іпотеки, незалежно від того, чи доведена до їх відома інформація про обтяження майна іпотекою. На підставі викладеного представник Позивача просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.04.2008 року№1Z/1061-ф, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. 09.04.2008 р., реєстровий №5419, а саме: чотирикімнатну квартиру, зазначену на плані під літерою "А", та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою "К", гараж під літерою "Д", погріб з шийкою під літерою "пг", сарай - під літерою "Л", навіс під літерою "М", душ під літерою "Н", вбиральня під літерою "Н1", навіс під літерою "X", вольєр - під літерою "Ф", ворота №8, хвіртка №9, паркан №14, паркан №12, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма, загальною площею 91,7 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління AT "Ощадбанк" для погашення боргових зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором №1065-ф від 09.04.2008 р. в сумі 545057 грн. 99 коп., шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, встановленої ст.41 Закону України "Про іпотеку", з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі, оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. А також, виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , знявши їх з реєстраційного обліку у Департаменті реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2021 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії – Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення – відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що предмет іпотеки належав ОСОБА_5 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2008 року за №2-444/2008, що зазначено у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року за №18217087, тому твердження суду першої інстанції щодо відсутності правовстановлюючих документів на предмет іпотеки є помилковим.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Шокарєвої Альони Вікторівни, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.2008 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1065-Ф (далі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 304000,00 грн., надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, відкритою на строк 24 місяця до квітня 2010 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних і виконати свої зобов`язання згідно з Договором у повному обсязі з остаточним терміном повернення кредиту 06.04.2018.

Позивач звернувся до суду з даним позовом і з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Під час розгляду цієї справи судом, Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 20 лютого 2019 року по справі № 336/3985/18 було частково задоволено позов Банку та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління АТ "Ощадний банк" заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 1065-ф від 09.04.2008 року у сумі 493 887 грн. 22 коп., з яких заборгованість за кредитом у сумі 304 000 грн., заборгованість за відсотками 8 193 грн. 37 коп., пеня за прострочення відсотків – 2 438 грн. 48 коп., пеня за прострочення кредиту – 84 558 грн. 32 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту – 738 грн. 08 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту – 14294 грн. 38 коп., сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції – 79 664 грн. 59 коп. В стягненні заборгованості в сумі 51 170 грн. 77 коп. цим рішенням було відмовлено, з них пеня за прострочення кредиту – 5 917 грн. 08 коп., заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту – 13 090 грн. 61 коп., сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції – 32 163 грн. 08 коп.

У відповідності до п.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт надання кредиту та порушення умов виконання зобов`язання за кредитом підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції прийняв суми заборгованості, які встановлені вказаним судовим рішенням, що набуло чинності, а не суми, що зазначаються Позивачем в даному позові.

Дане судове рішення по стягненню заборгованості по кредиту знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Запорізької області Сколибог О.С., постанова про відкриття виконавчого провадження № 5920 від 27.05.2019 року.

ОСОБА_1 в межах цього виконавчого провадження сплачує заборгованість на виконання рішення, на підтвердження чого суду надано копії квитанцій про погашення заборгованості на підставі рішення суду по справі 336/3985/18, а також передала інше нерухоме майно житловий будинок, який знаходиться АДРЕСА_3 та земельну ділянку під ним площею 0,25 га кадастровий номер 6823685000:01:001:0183 на реалізацію на виконання рішення. Отже ОСОБА_1 фактично повертаються кошти по стягненню заборгованості по кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором, 09.04.2008 року між Банком та ОСОБА_5 , який доводився Відповідачу 1 чоловіком, а Відповідачу 2 батьком, укладено Договір іпотеки.

Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира, зазначена на плані під літерою "А", та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою "К", гараж під літерою "Д", погріб з шийкою - під літерою "пг", сарай - під літерою "Л", навіс під літерою "М", душ під літерою "Н", вбиральня під літерою "Н1", навіс під літерою "X", вольєр - під літерою "Ф", ворота №8, хвіртка №9, паркан, №12, паркан №14, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма. Квартира має загальну 91,7 кв.м, житлову площу 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується рішенням суду, справа №2-444/2008, прийнятим 08 лютого 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18216877, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18217087.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , на підтвердження чого суду надана копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 06.09.2011 року.

П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №790-2011 після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до копії спадкової справи 25 жовтня 2011 р. до нотаріуса з заявою звернулася ОСОБА_1 , дружина померлого та повідомила також про інших спадкоємців ОСОБА_2 (син померлого) та ОСОБА_6 , 1939 р.н., (батько померлого), які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявою від 24.01.2012р. ОСОБА_6 від спадщини відмовився на користь ОСОБА_1 .

У відповідності до актового запису про смерть № 6011 від 25.10.2012 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , власниками будинку на праві спільної часткової власності є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , сума часток яких дорівнює 1/1.

Відповідно до відповіді з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.03.2020 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_3 виявлено три актові записи про смерть, а відносно ОСОБА_4 актового запису про смерть не виявлено.

Також на виконання ухвали суду від 19.02.2020 року від П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи №137 за 2016 рік, яка була заведена після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Зі спадкової справи №137 за 2016 рік судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, до якого входить 63/100 частки домоволодіння АДРЕСА_4 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_7 , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а також ОСОБА_8 (дружина померлого), ОСОБА_9 (син померлого), які від прийняття спадщини відмовились на користь ОСОБА_7 .

Також в матеріалах вказаної спадкової справи знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90988031 від 03.07.2017 відповідно до якою домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності розміром частки 63/100 належить ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №241420713 від 11.10.2017 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності розміром частки 8/100 належить ОСОБА_10 .

Згідно з копією договору дарування частки домоволодіння від 14.12.2013 року зареєстрованого за № 14616, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Запорізької області І.І.Вовк, ОСОБА_10 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_11 прийняла 8/100 часток домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 46,2 кв.м.

А також з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №241420713 від 11.10.2017 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться квартира на праві приватної власності, яка належить ОСОБА_5 частка власності якої є 1/1, підставою виникнення якої є рішення суду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №2-444/2008 від 08.02.2008 року.

Зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя №2-444/2008 від 08.02.2008 року, судом встановлено, що за зазначеною поштовою адресою АДРЕСА_1 знаходиться об`єкт нерухомості, що належить кільком особам на праві спільної часткової власності, з яких ОСОБА_5 належить не 1/1, як зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а 29/100 частин зазначеного домоволодіння.

З аналізу формулювання резолютивної частини рішення вбачається, що ним не припинялося право спільной часткової власності на домоволодіння за зазначеною адресою в розумінні ст. 364 ЦК України, а, навпаки, ним були змінені розміри часток співвласників у спільній частковій власності з визнанням права власності на них, зокрема, ОСОБА_5 до вказаного рішення суду належало 53/100 частки, а судом визнано за ним право власності на 29/100 частки. За змістом рішення було виділено в натурі ОСОБА_5 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746\747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 29\100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме на: в основній частині жилого будинку "А" приміщення 1-5 площею 15,6 кв.м., 1-6 площею 13,0 кв.м., загальною площею 28, 6 кв.м., на суму 8955 грн., яке судовим експертом умовно названо квартирою АДРЕСА_5 , а також жила прибудова "А-1" на суму 21072 грн., по надвірним прибудовам: прибудова "а" на суму 24922 грн., тамбур "а-6" на суму 2454 грн., літня кухня "К" на суму 13804 грн., гараж "Д" на суму 20801 грн., оглядова яма на суму 261 грн., погріб з шийкою "пг" на суму 324 грн., сарай "Л" на суму 3756 грн., навіс "М" на суму 1119 грн., душ "Н" на суму 408 грн., вбиральня "Н-1" на суму 408 грн., поріг до "а-6" на суму 71 грн., навіс "Х" на суму 313 грн., вольєр "Ф" на суму 2237 грн., ворота № 8 на суму 762 грн., хвіртка № 9 на суму 129 грн., паркан № НОМЕР_2 на суму 802 грн., паркан № НОМЕР_3 на суму 5449 грн., паркан на суму 221 грн., замощення "ІІ" на суму 2621 грн., загальна вартість по надвірним прибудовам складає 81295 грн. Таким чином загальна вартість будівель та споруд, запропонована позивачу складає 111322 грн., що на 93205 грн. менше, ніж необхідно. При цьому ані в рішенні суду, ані в жодних документах, що надані сторонами суду не міститься зміни поштової адреси об`єкта нерухомості в частині зазначення в ньому квартири АДРЕСА_5 .

Цим же рішенням було виділено в натурі ОСОБА_3 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746\747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 63\100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме на: в основній частині жилого будинку "А" приміщення 2-6 площею 17,2 кв.м., 2-7 площею 14,9 кв.м., загальною площею 32,1 кв.м., на суму 10050 грн., жилу прибудову "А-2" на суму 53405 грн., жилу прибудову "А-3-2" на суму 144008 грн., по надвірним прибудовам : недодобудовану прибудову "а-7" на суму 1350 грн., погріб під "А-3-2" літ "ПГ-1" на суму 1499 грн., прибудову "а-1" на суму 2155 грн., прибудову "а-3" на суму 1564 грн., гараж "О" на суму 11871 грн., оглядову яму до "О" на суму 294 грн., вбиральню "С" на суму 2349 грн., душ "Т" на суму 1781 грн., сарай "Р" на суму 10942 грн., поріг до "Р" на суму 63 грн., навіс "У" на суму 443 грн., козирок до "Р" на суму 143 грн., ворота № 7 на суму 1012 грн., водопровід № 5 на суму 20 грн., паркан № 11 на суму 1378 грн., паркан № 1 на суму 203 грн., загальна вартість по надвірним прибудовам складає 37067 грн. Таким чином загальна вартість будов та споруд, запропонована відповідачу ОСОБА_3 складає 244530 грн., що на 113324 грн. більше, ніж необхідно.

Було також виділено в натурі ОСОБА_4 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 746\747 від 18.01.2008 року, проведеної Регіональним судово-експертним бюро м. Запоріжжя та визнано за ним право власності на 8\100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме на: жилий будинок "Б" на суму 14419 грн., по надвірним прибудовам : прибудову "б" на суму 3599 грн., прибудову "б-1" на суму 4326 грн., літню кухню "В" на суму 4093 грн., замощення "І" на суму 1235 грн., паркан № 2 на суму 2269 грн., водопровід № 6 на суму 107 грн.. загальна вартість по надвірним прибудовам складає 15629 грн. Таким чином загальна вартість будов та споруд, запропонована відповідачці ОСОБА_4 складає 30048 грн., що на 20119 грн. менше, ніж необхідно.

Аналізуючи зазначене судове рішення, яке є правовстановлюючим документом, яким визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності за ОСОБА_5 на 29/100 частки, ОСОБА_3 на 63/100 частки, та за ОСОБА_4 на 8/100 частки, та проведену на його підставі державну реєстрацію прав власності за вказаними особами, судом встановлено, що вона відбулася з порушеннями в частині реєстрації права власності за ОСОБА_5 , за яким з посиланням на підставу реєстрації права власності на рішення суду справа № 2-444/2008 від 08.02.2008 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - "квартиру" в 1/1 частині, а за іншими співвласниками за цим же рішенням суду зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості "домоволодіння" відповідно на 63/100 і на 8/100 часток.

За ОСОБА_5 було визнано право власності на 29\100 частини вказаного домоволодіння, ця частка не змінювалась після рішення суду, а перелік приміщень, що йому виділені, названі в іпотечному договорі квартирою АДРЕСА_5 , яка і є предметом іпотеки за іпотечним договором, а фактично і юридично відповідно з правовстановлюючим документом - рішенням суду, є складовими 29/100 частки майна "домоволодіння", що перебуває і перебувало у спільній частковій власності декількох осіб, а не окремо виділеним майном на праві приватної власності, як 1/1 частки майна.

Виходячи з цього суд першої інстанції прийняв за належний і допустимий єдиний наявний доказ набуття права власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_5 - рішення суду, і вважає, що предметом договору іпотеки фактично і юридично є нерухоме майно, яке не належало одноособово іпотекодавцю ОСОБА_5 , а належало на час укладення іпотечного договору на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а на час розгляду справи належить їх правонаступникам і спадкоємцям: після смерті ОСОБА_5 - Відповідачу ОСОБА_1 та Відповідачу 2 ОСОБА_2 ; після смерті ОСОБА_3 – ОСОБА_7 , що прийняв після нього спадщину; та ОСОБА_11 , який отримав у дар 8/100 частки домоволодіння.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що рішенням суду, на підставі якого була проведена реєстрація прав учасників спільної часткової власності, незважаючи на те, що воно містить в резолютивній частині зазначення про виділ в натурі майна, ним визнається право власності цих учасників, в тому числі ОСОБА_5 за кожним на частку в спільному майні, а, відтак, реєстрація права власності за ОСОБА_5 майна, як окремого об`єкта нерухомості, не відповідає змісту рішення суду. За таких обставин, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, на який правовстановлюючий документ відсутній, а позовом ставиться під загрозу порушення прав співвласників нерухомого майна, Позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 54 ЦПК України не сповістив осіб, які можуть пред`явити до нього вимоги, про відкриття провадження в справі, не подав до суду заяву про залучення цих осіб до участі в справі як третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, внаслідок чого вони були позбавлені можливості дізнатися про порушення своїх прав, що носить ознаки зловживання позивачем своїми процесуальними правами і вказує на відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Так, за матеріалами справи встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року (суддя Жупанова І.Б.) закрито провадження у цій справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвала постановлена суддею Жупановою І.Б.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2019 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що після скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду про закриття провадження у справі, суддя Жупанова І.Б. не могла брати участь при новому розгляді справи, а оскільки оскаржуване рішення ухвалено під головуванням саме судді Жупанової І.Б., воно підлягає скасування з підстав розгляду справи неповноважним складом суду.

Що стосується суті спору, то слід зазначити наступне.

09.04.2008 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1065-Ф (далі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 304000,00 грн., надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, відкритою на строк 24 місяця до квітня 2010 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 16% річних і виконати свої зобов`язання згідно з Договором у повному обсязі з остаточним терміном повернення кредиту 06.04.2018.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором, 09.04.2008 року між Банком та ОСОБА_5 , який доводився Відповідачу 1 чоловіком, а Відповідачу 2 батьком, укладено Договір іпотеки.

Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира, зазначена на плані під літерою "А", та належні до неї відповідні надвірні будівлі, а саме: літня кухня - під літерою "К", гараж під літерою "Д", погріб з шийкою - під літерою "пг", сарай - під літерою "Л", навіс під літерою "М", душ під літерою "Н", вбиральня під літерою "Н1", навіс під літерою "X", вольєр - під літерою "Ф", ворота №8, хвіртка №9, паркан, №12, паркан №14, паркан №13, замощення №ІІ, оглядова яма. Квартира має загальну 91,7 кв.м, житлову площу 57,5 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору право власності Іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується рішенням суду, справа №2-444/2008, прийнятим 08 лютого 2008 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18216877, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, видане 24 березня 2008 року Оредним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за №18217087.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , на підтвердження чого суду надана копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 06.09.2011 року.

П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №790-2011 після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до копії спадкової справи 25 жовтня 2011 р. до нотаріуса з заявою звернулася ОСОБА_1 , дружина померлого та повідомила також про інших спадкоємців ОСОБА_2 (син померлого) та ОСОБА_6 , 1939 р.н., (батько померлого), які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявою від 24.01.2012р. ОСОБА_6 від спадщини відмовився на користь ОСОБА_1 .

У відповідності до актового запису про смерть № 6011 від 25.10.2012 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця.

Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , 01.02.2012 року АТ «Ощадбанк» звернулось до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори із вимогою (претензією) про обов`язок спадкодавця до спадкоємців  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  в порядку ст. ст. 1281,1282 ЦК України (т.2 зв.а.71-72).

Отже позивачем дотримано строки передбачені законодавством, щодо звернення з вимогою до спадкоємців і позивач не позбавлений такого права вимоги. У зв`язку чим вимоги позову є законними та обґрунтованими.

Між тим, слід зазначити, що наявність зазначеної вимоги в матеріалах спадкової справи підтверджує обізнаність позивача про смерть іпотекодавця та наявність у нього спадкоємців принаймі з 2012 року при цьому конкретних спадкоємців, які є і відповідачами у цій справі.

За текстом відзиву на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Лишенко С.С. зокрема зазначено і про пропуск позивачем строку позовної давності, враховуючи його обізнаність про смерть іпотекодавця і наявність у нього спадкоємців з 2012 року і пред`явлення при цьому позову про звернення стягнення на іпотечне майно 18.07.2018 року (т.1 а.с.89-91).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку за його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права та у разі спливу позовної давності, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Враховуючи, що вимога (претензія) про обов`язок спадкодавця надіслана на адресу П`ятої запорізької державної нотаріальної контори 01.02.2012 року, на вказану дату позивачу було достеменно відомо про смерть іпотекодателя ОСОБА_5 та наявність у нього спадкоємців – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до яких Банк і звертається в цій вимозі.

Тому саме з 01.02.2012 року почався перебіг позовної давності з пред`явлення вимог Банком до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Між тим, позов з такими вимогами пред`явлено лише 18.07.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, і суд апеляційної інстанції доходить висновку, що такий строк є дійсно пропущеним, наявні підстави для ухвалення рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні вимог позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 листопада 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач                                                С.В. Кухар

Судді:                                                                        О.В. Крилова

О.З. Поляков