справа № 755/12039/21                               головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/14029/2021       суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
      
    ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2021  року                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
                               
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Нежури В.А.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня  2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про визнання нарахування незаконними, припинення бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок за надані послуги, та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
21 липня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про визнання нарахування незаконними, припинення бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок за надані послуги, та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року позовну заяву   ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про визнання нарахування незаконними, припинення бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок за надані послуги, та стягнення моральної шкоди, було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем ухвали.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня  2021 року позовну заяву повернуто позивачу.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом процесуального права. Зазначає, що позовна  заява  направлена  через підсистему «Електронний суд» та містить електронний підпис, а тому, на думку апелянта, є належним способом подання позову. Крім того, вважає, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, про що відповідно зазначав у своєму позові. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак  відзиву  до суду  не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 2  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
 
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву. 
 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
 
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм  процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не долучено у відповідності ч. 1 ст. 177 ЦПК України, копію позовної заяви з додатками до неї, у відповідності до кількості сторін, не долучено підтвердження сплати судового збору за чотири вимоги немайнового характеру в розмірі 3 632,00 гривень та за вимогу майнового характеру в розмірі 908,00 гривень. Крім того, суд критично віднісся до позиції позивача, що відповідно до заявлених вимог, позивач звільняється від сплати судового збору, як споживач житлово-комунальних послуг, оскільки за обраним способом захисту, позивач не посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів», крім ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про захист право споживачів» (судовий захист прав споживачів : захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав). 
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним судовим рішенням, виходячи на наступного.
 
Згідно із положеннями частини першої - третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
 
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Судом установлено, що 21 липня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про визнання нарахування незаконними, припинення бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок за надані послуги, та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року позовну заяву   ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про визнання нарахування незаконними, припинення бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок за надані послуги, та стягнення маральної шкоди, було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання позивачем ухвали.
Залишаючи позовну  заяву без руху суд першої інстанції вказав, що позивачу необхідно надати позовну заяву з власноручно виконаним особистим підписом, що дозволяє ідентифікувати особу, що його виконала, та надати копії позовної заяви у відповідності до кількості відповідачів та третіх осіб. Крім того, надати оригінал платіжного документу про сплату судового  збору за чотири вимоги немайнового характеру в розмірі 3 632,00 гривень та за вимогу майнового характеру в розмірі 908,00 гривень.
03 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали суду від 27 липня 2021 року, подав заяву, згідно якої вказав, що ним дотримано форму звернення «Електронний суд» та наявні підстави для звільнення його від сплати судового збору, оскільки заявлені вимоги підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».
Проте, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня  2021 рокуу позовну заяву повернуто позивачу.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції, колегія суддів  виходить з наступного. 
 
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (частина  третя статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи. 
 
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. 
 
Надсилання у встановленому порядку процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням такою особою власного електронного підпису.
 
Відповідності до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. ч. 1 - 2 ст.6 зазначеного Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
 
Накладання електронного цифрового підпису (підписування) - це операція, яка здійснюється відправником (підписувачем) документу із використанням його таємного ключа. При виконанні цієї операції на вхід відповідної програми подаються дані, які треба підписати, та таємний ключ підписувача. Програма створює із даних за допомогою таємного ключа унікальний блок даних фіксованого розміру (власне ЕЦП), який може бути справжнім тільки для цього таємного ключа та саме для цих вхідних даних. Тобто, ЕЦП - це своєрідний «цифровий відбиток таємного ключа і документа».
 
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі, з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги" (ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»).
 
Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через електронний кабінет.
 
Відповідна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі № 2340/4648/18, від 22 серпня 2019 року у справі № 520/20958/18.
 
Крім того, необхідно зазначити, що подання позовної заяви у вигляді електронного документу не потребує долучення її копій, оскільки електронний документ позовна заява може бути направлена відповідачам у підсистемі «Електронний суд», або на офіційні електронні адреси відповідачів - органів державної влади, що містяться в Єдиній базі електронних адрес суб`єктів владних повноважень, або працівники апарату суду за допомогою функції друку електронного документа мають можливість сформувати належну кількість копій позовної заяви, а відтворення копії позовної заяви потребує використання однієї й тієї ж функції друку документа (постанова Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 629/740/19).
 
Враховуючи вказані  положення, колегія суддів  вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про зобов`язання  позивача надати  позовну заяву з власноручним, виконаним особисто підписом, оскільки електронний підпис прирівнюється до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги" (ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»).
 
Що стосується  вимог суду про необхідність сплати судового  збору за подання даного позову, слід зазначити наступне.
 
Згідно ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі  № 761/24881/16-ц порушенні права  можуть захищатися як у суді першої інстанції так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. На думку колегії суддів суд апеляційної інстанції безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. 
 
Враховуючи викладене, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року, суд першої інстанції залишаючи позов без руху та повертаючи позовну заяву безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору.
 
Висновки суду першої інстанції про те, що  за обраним способом захисту, позивач не посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів», крім ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про захист право споживачів», колегія суддів  розцінює критично, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлені позивачем вимоги спрямовані саме на захист своїх прав, як  споживача.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
 
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Проте, визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення цієї заяви без руху, суд першої інстанції зазначеного вище до уваги не взяв, тому висновок суду є помилковим.
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, проте, що  висновки суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав визнавати позовну заяву неподаною та повертати її, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів  вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 серпня  2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                    Р.В. Березовенко  

Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська

                                                                                                             В.А. Нежура