Справа № 127/22183/20
Провадження № 22-ц/801/2572/2021
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року	Справа № 127/22183/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів          Войтка Ю.Б., Стадника І.М. 
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
       за участю сторін: представників ТОВ «Династія В.В.» - Стороженка С.С., Сувалова В.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/22183/20 за матеріалами Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.», за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року, яка постановлена суддею Романюк Л.Ф., в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 18 жовтня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

ТОВ «Династія В.В.» звернулось до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року.
В подальшому ТОВ «Династія В.В.» подало клопотання про передачу справи до Господарського суду Київської області для розгляду у рамках справи про банкрутство ТОВ «Династія В.В.», яке мотивовано тим, що ухвалою Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року у справі №911/698/21 порушено провадження про банкрутство ТОВ «Династія В.В.».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року клопотання задоволено. Матеріали заяви №127/22183/20 ТОВ «Династія В.В.» за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами передано до Господарського суду Київської області для розгляду у рамках справи №911/698/21 про банкрутство ТОВ «Династія В.В.».

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною, судом першої інстанції порушено вимоги статей 31, 33, 425, 426, 427 ЦПК України та ст.7 КУзПБ, тому просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року, визнати повторне подання заявником клопотання про передачу справи для розгляду у рамках справи про банкрутство ТОВ «Династія В.В.» зловживанням процесуальними правами та повернути клопотання без розгляду. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року у справі №911/698/21 відкрито провадження у даній справі за заявою ТОВ «БМУ-6» про банкрутство ТОВ «Династія В.В.».
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року у справі № 911/698/21 задоволено. Скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року у справі № 911/698/21. Прийнято нове рішення, яким у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «Династія В.В.» відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 липня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «Династія В.В.» задоволено. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 червня 2021 року у справі №911/698/21 скасовано, справу №911/698/21 направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року у справі № 911/698/21 закрито. Справу повернуто до Господарського суду Київської області.
На даний час справа перебуває в суді першої інстанції, судове рішення по суті відсутнє.
Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, прийнятий Верховною Радою України наприкінці 2018 року та, який набрав чинності 21 квітня 2019 року.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 922/928/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 903/69/18 зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство. Так, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Така ж правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 918/420/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 908/4057/14, від 11 липня 2018 року у справі № 922/3040/17, від 29 листопада 2019 у справах № 908/130/15-г, № 923/1194/17, від 05 лютого 2020 у справі № 921/557/15-г.

Законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Дана позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Приймаючи до уваги те, що в Господарському суді Київської області перебуває на розгляді справа про банкрутство ТОВ «Династія В.В.» №911/698/21, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передання цивільної справи №127/22183/20 для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за виключною підсудністю, відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що оскаржується ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року про передачу справи для розгляду Господарським судом Київської області, а тому клопотання ТОВ «Династія В.В.» про відмову від заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 23 листопада 2021 року не підлягає вирішенню в межах даного апеляційного провадження. 

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваної ухвали не впливають, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2021 року.

Головуючий                         Сопрун В.В.

Судді                                         Войтко Ю.Б.
                                       
                                                               Стадник І.М.