10.11.21
22-ц/812/2101/21
Справа № 467/724/21                                  Головуючий у 1-й інстанції Кірімова О. М.
Провадження № 22ц/812/2101/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
10 листопада 2021 року                                                                        м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Біляєвою В. М.,
за участю: представника стягувачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 
на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Кірімової О. М. в залі суду в смт. Арбузинка Миколаївської області о 18 годині, зі складанням її повного тексту 24 вересня 2021 року, по справі 
за скаргою
ОСОБА_2 
на дії державного виконавця Братського відділу 
Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області
Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
(далі – державного виконавця Братського ВДВС ) 
Горінської Мар`яни Олександрівни
з примусового виконання судового рішення, -
В С Т А Н О В И Л А: 
ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку та доходів, та на її утримання, як дружини, в розмірі ј частини від заробітку до досягнення дитиною трьох років. 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 серпня 2019 року і до її повноліття, а також на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 15 серпня 2021 року та до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення набрало законної сили і на його підставі стягувачу ОСОБА_3 видані виконавчі листи. 
27 липня 2021 року боржник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Братського ВДВС в частині стягнення з нього аліментних коштів в розмірі 70% щомісячно та просив скасувати постанову про звернення стягнення на його доходи в розмірі 70%, а також винести на адресу державного виконавця окрему ухвалу щодо її протиправних дій.
В обґрунтування скарги посилався на те, що виконавчі листи видано позивачці 19.11.2019, за якими 27.11.2019 відкрито виконавчі провадження, та які об`єднані в одне провадження. 
Між тим постанова про звернення стягнення на доходи боржника винесена 26.11.2019, та до того ж стягнення звернуто на доходи та орендну плату боржника отримані у ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому він ніколи не працював та не отримував ні там, ні в іншому місці ніяку орендну плату. 
У подальшому, незважаючи на сумлінну сплату аліментних платежів із переплатою за виконавчим листом на утримання дитини, державний виконавець звернула стягнення на доходи боржника на погашення заборгованості, та, таким чином, збільшила розмір стягнень до 70% щомісяця. Також після закінчення строку внесення періодичних платежів за виконавчим листом, виданим про стягнення аліментів на утримання дружини, продовжувала утримувати з його доходів такі стягнення, а саме у травні та липні 2021 року, в той час як дитина досягла трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Станом на 1 серпня 2021 року, за розрахунком боржника, переплата ним аліментних платежів на утримання доньки складає 27 793 грн 84 коп., а заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини лише 22 873 грн 57 коп.. 
Незважаючи на таке, державним виконавцем винесено декілька постанов про звернення стягнення на його доходи, в тому числі: 26 листопада 2019 року шляхом проведення щомісячного утримання з доходів боржника в розмірі 35% щомісячно, з яких 10% на погашення заборгованості 3 714 грн 51 коп., та відповідно в розмірі 25% щомісячно, з яких 5% на погашення заборгованості 7 451 грн 61 коп.; 10 березня 2021 року шляхом проведення щомісячного утримання в розмірі 45% щомісячно, з яких 20% на погашення заборгованості 7 915 грн 35 коп., але без врахування наявної переплати за провадження зі стягнення аліментів на дитину в сумі 11 055 грн 01 коп., та відповідно за іншим провадженням в розмірі 25% щомісячно, з яких 5% на погашення заборгованості 6524 грн 94 коп.; 27 травня 2021 року звернуто стягнення в розмірі 45% щомісячно, з яких 20% на погашення заборгованості в розмірі 3 829 грн 66 коп., та за іншим провадженням в розмірі 25% щомісячно, з яких 5% на погашення заборгованості в розмірі 11 774 грн 78 коп., при цьому незважаючи на наявну переплату за виконавчим провадженням на утримання дитини. 
Крім цього 1 липня 2021 року звернуто стягнення на його доходи, як боржника, в розмірі 25% щомісячно, з яких 5% на погашення заборгованості в розмірі 3 969 грн 09 коп., та зазначено, що після погашення заборгованості утримання необхідно проводити по 20%, не враховуючи той факт, що строк здійснення таких стягнень потрібно проводити до досягнення дитиною трьох років, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тому, на його думку, державний виконавець порушила порядок розподілу сплачених ним грошових коштів, внаслідок чого грубо порушені його інтереси та права, оскільки за двома виконавчими листами за період з 15 серпня 2019 року по 1 серпня 2021 року, з урахуванням його доходу в розмірі 244 005 грн 29 коп. він мав сплатити 102 651 грн 96 коп., а фактично ним сплачено 114 714 грн 07 коп., що призвело до необґрунтованої переплати на суму 12 052 грн 11 коп..
Зазначав також про внесення державним виконавцем в ручному режимі до автоматизованої системи виконавчих проваджень недостовірної інформації, що свідчить про втручання посадової особи в АСВП та містить склад злочину.
У письмових поясненнях, які надавались двічі, державний виконавець просила відмовити в задоволенні скарги, та зазначала про відсутність будь-яких порушень чинного законодавства під час виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини та ОСОБА_3 з ОСОБА_2 .
Вказувала, що в ході проведення виконавчих дій, згідно відповідей Державної фіскальної служби та Пенсійного фонду України встановлено, що місцем отримання доходу боржником є Миколаївський обласний військовий комісаріат, тому нею було винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника в розмірі встановлених платежів та 5% та 10% на погашення заборгованості.
Зазначала, що у березні 2021 року стягувач повідомила державного виконавця про зміну боржником місця роботи, про що виконавця повідомив і сам боржник, але з порушенням обов`язку, передбаченого частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», та після винесення 26 березня 2021 року постанов про звернення стягнення на його доходи з урахуванням заборгованості, внаслідок чого виконавцю стало відомо про те, що боржник з 1 січня 2021 року працює у військовій частині НОМЕР_1 . 
Вказувала, що дійсно станом на січень 2021 року фактична заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини була відсутня, та таке встановлено після перерахування розміру доходів та стягнень. Нарахування боргу зі сплати аліментів виникло у зв`язку з неповідомленням боржника про зміну свого місця роботи, та не залежало від дій виконавця. 
Щодо невідповідності дат фактичного винесення постанов державним виконавцем вказувала, що таке виникло через постійні збої та нестабільність в роботі АСВП, про яке вона неодноразово повідомляла керівництво Південного міжрегіонального управління ДВС.
Також зазначила, що у відповідності до проведених перерахунків зі сплати аліментів на підставі наданих боржником відомостей про здійснені ним виплати та його місце роботи, 12 травня 2021 року нею винесена постанова, якою знято арешт з коштів боржника, а 18 серпня 2021 року закінчено виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку, за яким заборгованість на момент його закінчення відсутня. 
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2021 року у задоволені скарги ОСОБА_2 відмовлено. 
Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що підстави для задоволення скарги та скасування оскаржуваних ОСОБА_2 постанов відсутні, оскільки судом встановлено, що постановою державного виконавця від 18 серпня 2021 року виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 закінчено за строком для даного виду стягнення та виконанням обов`язку, а виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання дитини проводиться в розмірі визначеного судом платежу. Дії виконавця з визначення розміру платежів за наявності заборгованості є правомірними, та не містять ознак кримінального правопорушення та підстав для постановлення окремої ухвали. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, боржник просить її скасувати та постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.
Вказував на порушення його прав, у зв`язку з тривалим розглядом судом його скарги протягом 59 днів, замість десяти, та не врахування ним (судом) фактичних обставин справи, в тому числі невірного встановлення державним виконавцем джерела його доходів.
Звертав увагу суду на непоодинокі випадки неправомірного, на його думку, втручання державного виконавця до АСВП та наповнення її недостовірною інформацією.
Вважав зазначене достатніми підставами для задоволення апеляційної скарги та винесення окремої ухвали щодо державного виконавця.
Відзивів на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
Відповідно до статті 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За роз`ясненнями, наданими в пунктах 13, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 – 5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» (аналогічна норма міститься у пунктах 2-4 статті 74 цього Закону у редакції на час виникнення спірних відносин), зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з тієї ж дати і до досягнення донькою Єлизаветою трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.91-93).
19 листопада 2019 року на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, стягувачкою отримано виконавчі листи, які подані на примусове виконання 21 листопада 2019 року до Братського ВДВС, та там зареєстровані 26 листопада 2019 року (т.1 а.с.97, 99-100).
27 листопада 2019 року державним виконавцем винесені постанови про відкриття провадження за цими виконавчими листами про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувачки ОСОБА_3 аліментів на її утримання та утримання доньки, із одночасним направленням запитів та викликів боржнику. Постановою державного виконавця того ж дня окремі виконавчі провадження зі стягнення аліментів на дружину та дитину за № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 об`єднано у зведене виконавче провадження № 60736713 (т. 1. а.с.21-22, 192-193, 90-91,92-95).
Такі дії державного виконавця є правомірними та відповідають положенням статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
За такого доводи боржника щодо відсутності підстав у державного виконавця проводити виконавчі дії в межах зведеного виконавчого провадження не відповідають положенням Закону, який регулює дані правовідносини.
У рамках виконавчого провадження №60723583 та №60723378 державним виконавцем винесені окремі постанови від 26 листопада 2019 року, за якими зазначено про звернення стягнення на орендну плату боржника та інші доходи, з проведеннями окремих щомісячних утримань з усіх видів заробітку, що належить божнику, який працює у Миколаївському обласному військовому комісаріаті, в розмірі 35 % щомісячно (на дитину), з яких 25% на періодичні щомісячні платежі та 10% на погашення заборгованості 3 714 грн 51 коп. (т.1 а.с.181-182), та в розмірі 25% щомісячно (на дружину), з яких 20% на періодичні щомісячні платежі та 5% на погашення заборгованості в сумі 7 451 грн 61 коп. (т.1 а.с.84-85). 
При цьому посилання боржника на невірність зазначення його місця роботи не заслуговує на увагу, оскільки таке місце роботи вказано стягувачем при подачі заяв про примусове виконання рішення суду, та підтверджено довідкою ПФУ. Іншого місця роботи боржником державному виконавцю на час відкриття виконавчих проваджень не повідомлено.
Вказівка про звернення стягнення на орендну плату, як інші доходи боржника, не має правового значення, у зв`язку з виконанням рішення за основним місцем роботи боржника у ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що державному виконавцю цією організацією видана довідка (т.1 а.с.116). 
Не має значення і явна описка у даті винесення постанов про звернення стягнення на доходи боржника, з огляду на дату відкриття проваджень та дату їх реєстрації у ВДВС, якою є 26 листопада 2019 року, а також враховуючи невідкладність здійснення виконавчих дій в такого роду виконавчих провадженнях. 
З приводу інших доводів апелянта щодо невідповідності дат прийняття постанов державним виконавцем через збої в роботі Автоматизованої системі виконавчих проваджень, колегія суддів враховує звернення державного виконавця до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснене 27 листопада 2019 року, що свідчить про виникнення такої невідповідності через наявні технічні збої в роботі АСВП (т.1 а.с.201, 216-220). 
Відтак твердження боржника щодо упередженості дій державного виконавця та їх протиправності шляхом ручного втручання до автоматизованої системи, спростовуються не лише проведеними перевірками у відповідності до статей 6 і 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень других органів», положень Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зареєстрованого в Мінюсті України 22.10.2018 за №1195/32647, а також вимог Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого в Мінюсті України 12.08.2016 за №1126/29256, і за такого ґрунтуються на припущеннях, так як не підтверджені боржником жодним допустимим доказом, який би спростовував результати проведених перевірок, та міг бути підставою для постановлення судом окремої ухвали.
При вирішенні справи судом також вірно встановлено, що судове рішення роботодавцем, який з Миколаївського обласного військового комісаріату (т.1 а.с.116) був перейменований у Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (т.2 а.с.55), фактично почало виконуватися пізніше, ніж 15 серпня 2019 року, а саме з січня 2020 року, внаслідок чого на момент початку стягнень, які проводилися з грошового утримання боржника, вже мала місце заборгованість, яка погашалася за кожним провадженням у відповідних розмірах 10% та 5%, та до повного погашення заборгованості за аліментами на утримання дитини, яка сплачена за місцем роботи лише у квітні 2020 року. В подальшому з боржника стягнення проводилося лише у розмірі 25% в рахунок стягнення аліментів на дитину, та в розмірі 20% на утримання дружини з погашенням заборгованості за цим провадження в розмірі 5%, яка до закінчення проходження служби в територіальному центрі у січні 2021 року не була погашена у повному розмірі, внаслідок чого станом на січень 2021 року у боржника ОСОБА_2 мала місце непогашена заборгованість за попередній період на суму 2 473 грн 07 коп. (т.2 а.с.55). На наявність такої заборгованості боржника не вплинула і добровільна сплата ним аліментів шляхом їх переказу безпосередньо на користь стягувача, оскільки: по-перше, боржником за попередній час здійснено лише три перекази (19.11.2019, 17.12.2019 та 16.01.2020), квитанції щодо яких надані до виконавчої служби пізніше, тільки через декілька діб, та по-друге, у цих переказах зазначено про сплату аліментів без їх цільового призначення, внаслідок чого вони зараховані у виконавче провадження зі сплати аліментів на утримання дитини, і в-третіх, ці перекази не є сплатою поточних аліментів, так як сплачені за попередні часи (серпень, жовтень), тобто з порушенням обов`язку щодо їх своєчасної сплати. 
Таким чином доводи боржника про неправомірність дій державного виконавця щодо проведення стягнень з його доходів у розмірі до 70%, не відповідають не лише змісту постанов виконавця від 26 листопада 2019 року, а і алгоритму проведених відрахувань, які здійснені його роботодавцем.
Далі, без належного повідомлення боржником про зміну ним місця служби, державним виконавцем у березні 2021 року ця інформація з`ясована особисто, внаслідок чого ним винесені постанови від 10 березня 2021 року про звернення стягнення на доходи боржника, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , та у зв`язку з непогашенням боргу на попередньому місці роботи, та не повідомлення про його зміну у період з січня по березень 2021 року, у боржника знову утворилася заборгованість з виконання обов`язку по сплаті аліментів. Тому виконавцем при направленні постанов за новим місцем роботи вказано про порядок виконання за кожним виконавчим листом, а саме запропоновано проводити стягнення в розмірі 45 % щомісячно (на дитину), з яких 25% на періодичні щомісячних платежів та 20% на погашення заборгованості 7 915 грн 35 коп. (станом на 1 березня 2021 року) (т.1 а.с.169-170, 217), та в розмірі 25% щомісячно (на дружину), з яких 20% на періодичні щомісячні платежі та 5% на погашення заборгованості в сумі 6 524 грн 94 коп. (т.1 а.с.81-82, 217).
Аналогічними по змісту є постанови про звернення стягнення на доходи боржника, що винесені державним виконавцем 27 травня 2021 року і 1 липня 2021 року, але із зазначенням іншого розміру сум заборгованості (т.1 а.с.56-61, 17, 25, 35, ).
Підстави для іншого нарахування чи перерахування заборгованості у державного виконавця станом на дату винесення ним постанов від 10 березня, 27 травня та 1 липня 2021 року були відсутні, так як боржником будь-які дані про добровільне виконання ним рішення суду не надавалися, як не надані і документи, як б свідчили про наявності у нього переплати за якимось аліментним обов`язком.
Відтак, дії виконавця з винесення ним постанов від 10 березня, 27 травня і 1 липня 2021 року є правомірними, та такими, що відповідають вимогам статей 70-71 Закону України «Про виконавче провадження».
За матеріалами виконавчих проваджень, що були надані до суду першої інстанції, боржник звернувся до виконавця з повідомленням про своє місце роботи 26 березня 2021 року, а з приводу зняття арешту з його рахунку та з питання наявності у нього заборгованості з виконання судового рішення лише 30 квітня 201 року та 7 травня 2021 року (т.1 а.с.205-209). При цьому скарги на розмір нарахованої заборгованості або її оспорювання боржником ні до виконавчої служби, ні до суду не подавалися. 
Тому державним виконавцем декілька разів: за відсутності даних про місце роботи боржника, повідомлення таких даних стягувачем, та повідомленням даних про зміну місця служби самим боржником з порушенням строку, проведені перерахунки нарахованих та погашених сум аліментів, внаслідок чого розмір заборгованості за аліментами кожен раз змінювався, не у зв`язку з протиправністю дій виконавця, а у зв`язку з неналежністю виконання свого обов`язку боржником (т.1 а.с.70-72, 113-115, 222-227, т. 2. а.с.245-246).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частин 2, 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Згідно частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. 
За правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувачу і боржнику.
Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до положень частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Тому, з огляду на ненадання боржником своєчасно та в повному обсязі відомостей щодо місця та розміру отриманого доходу, застосування державним виконавцем середнього заробітку працівника для даної місцевості у відповідності до розміру грошового утримання, яке нараховано безпосередньо боржнику за місцем роботи, за період 2019 року є таким, що не суперечить положенням частини 2 статті 195 СК України. 
За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне погодитися з мотивами рішення місцевого суду, який дійшов висновку про відсутність порушення закону в діях державного виконавця з винесення постанов про звернення стягнення на доходи боржника в частині стягнення коштів в розмірі до 70% (45% в провадженні по стягненню аліментів на утримання дитини, та 25% в провадженні по стягненню аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років), так як з наданих копій матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що місце роботи боржника встановлювалося в порядку здійснення виконавчих дій виконавцем, а не у зв`язку з належним виконанням свого обов`язку боржником, внаслідок чого за цей час утворювалася заборгованість зі сплати аліментів, яка погашалася окремими платежами, за межами розміру встановлених поточних платежів, а при наданні достеменних відомостей виконавцю, останньою здійснювалися перерахунки зі сплачених платежів та встановлювалася наявність чи відсутність заборгованості. 
Одночасно у державного виконавця не було правових підстав для перерозподілу платежів за різними виконавчими документами та за наявності визначеного цільового призначення платежу, що добровільно сплачений боржником, і тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.
В той же час за постановою державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника від 12 травня 2021 року знято арешт з усіх рахунків, що належать божнику (т.2 а.с.36), а постановою державного виконавця від 18 серпня 2021 року виконавче провадження зі стягнення аліментів на утримання дружини закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (т. 2. а.с.245-246).
Враховуючи вказане, доводи ОСОБА_2 щодо неправомірності виконання судового рішення зі сплати аліментів на утримання дружини, після досягнення дитиною 3-ох років, та винесення виконавцем постанови від 1 липня 2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки у змісті цієї постанови вказано про стягнення щомісячних платежів у строк, що визначений судом, до 22 березня 2021 року, а щодо заборгованості за цим видом стягнення, то за положеннями пунктів 7, 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» воно може бути закінчено лише після повного виконання рішення суду, яке за наявності заборгованості, нажаль, з вини боржника закінчено пізніше, ніж дитина досягла трьох років. 
Таким чином на час звернення боржника зі скаргою державним виконавцем проведено усі необхідні перерахунки та необхідні виконавчі дії, та стягнення платежів у загальному розмірі до 70% доходу боржника припинено.
Відтак, зважаючи на зміст скарги боржника та обсяг його вимог, без конкретизації їх у відповідності до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, які підтверджені належними доказами, та яким надана правильна оцінка, внаслідок чого судом обґрунтовано відмовлено у задоволені скарги, і підстав для ухвалення іншого судового рішення не вбачається. 
Доводи боржника про порушення судом першої інстанції строків розгляду його скарги, замість 10 днів – 59 днів, не є ґрубим процесуальним порушенням, не вплинуло на вірні висновки суду, та не призвело до неправильного вирішення справи. 
За таких обставин ухвала суду, яка постановлена з дотримання норм матеріального права, а висновки, що зроблені судом відповідають обставинам справи, підлягає залишенню без змін у відповідності до статті 375 ЦПК України. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384, 451 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України до Верховного Суду.
Головуюча                                                 О. О. Ямкова
Судді                                                 С. Ю. Колосовський 
                                                       О. В. Локтіонова