ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                     Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
25 жовтня 2021 р. 	Справа № 520/10851/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
16.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управлінні соціального захисту населення Адміністрації  Московського  району  Харківської  міської  ради  щодо  не  проведення (далі - УСЗН Адміністрації  Московського  району  Харківської  міської  ради) перерахунку та не виплаті йому щорічної разової грошової допомоги, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи за 2020 рік, розрахованої відповідно до  ст. 13 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  (далі – Закон № 3551-XII) в редакції Закону України  від 25.12.1998 року № 367-XIV "Про внесення змін до Закову № 3551-XII (далі – Закон № 367-XIV), з урахуванням  рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10 рп/2008, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком, розмір якої визначений відповідно до  ст. 28 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон № 1058-IV), з урахуванням фактично сплаченої суми допомоги у 2020 році;
- зобов`язати УСЗН Адміністрації Московського району Харківської міської ради провести виплату перерахованої щорічної разової грошової допомоги йому, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи за 2020 рік, розрахованої відповідно до ст.  13 Закону № 3551-XII  в редакції Закону № 367-XIV, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008, в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, розмір якої визначений відповідно до ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням фактично сплаченої суми допомоги у 2020 році. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати підстави для поновлення строку (а.с. 6-8).
30.06.2021 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 направив до Харківського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку на звернення до суду, в якій зазначив, що при отриманні грошової допомоги до 5 травня у 2020 році, він не був обізнаний про дійсний її розмір, який повинен визначатись та виплачуватись з урахуванням норм Закону № 3551-XII. При зарахуванні коштів у розмірі 3.640 грн. на його розрахунковий рахунок, що надійшли у 2020 році через уповноважений банк, не було зазначено підстави щодо нарахованих та виплачених коштів у зазначеному розмірі. 07.02.2021 року із загальнодоступних засобів масової інформації та інтернет-ресурсів, він дізнався, що з метою врегулювання спорів при розгляді справ з подібними правовідносинами, Великою Палатою Верховного Суду 29.09.2020 року прийнято рішення у зразковій справі № 440/2722/20, яке набрало законної сили 13.01.2021 року та було оприлюднено 26.01.2021 року. На момент подання адміністративного позову він вважав, що шестимісячний строк звернення до суду має закінчуватись 27.07.2021 року. З метою досудового врегулювання спору 11.03.2021 року він звернувся до відповідача з заявою щодо перерахунку грошової допомоги до 5 травня, оскільки вважав, що відповідач, як орган місцевого самоврядування має діяти у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. 14.04.2021 року на його адресу від відповідача надійшов лист від 15.03.2021 року № 04-2364, де зазначено, що грошова допомога йому виплачена у розмірі відповідно до постанови КМУ. (а.с. 11-14).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року з підстав, установлених ч. 4   ст. 169 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 повернутий позивачу.
Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов висновку про те, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 17.06.2021 року надано заяву про поновлення пропущеного строку, однак обставини причин пропуску строку звернення до суду з зазначеним позовом, викладені у вказаній заяві визнані судом   неповажними, а отже недоліки позовної заяви не усунуті.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року про повернення його позовної заяви, визнати причину пропуску строку для звернення до суду поважними, поновити пропущений строк та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що вирішальним для визначення строків звернення до суду є встановлення факту, коли та за яких обставин, особа дізнається про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити певні дії, направлені на їх відновлення. У даному випадку спір виник у публічно-правовій сфері стосовно реалізації його права на соціальний захист, а відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) в частині виплати грошової допомоги у повному обсязі за 2020 рік та допустив протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до нього, а також вважаючи строки звернення до суду не пропущені, в межах строку він звернувся до адміністративного суду з позовом для реалізації його права на судовий захист.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
            Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1   ст. 4 КАС України).
За приписами   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви згідно ч. 4   ст. 169 КАС України, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2   ст. 55 Конституції України   кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає   КАС України, ч. 1 ст. 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина 1   ст. 118 КАС України   визначає, що процесуальні строки - це встановлені   законом   або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються   законом, а якщо такі строки   законом   не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч. 1 та 2   ст. 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3   ст. 122 КАС України   для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідачів здійснити перерахування та виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі визначеному ст. 13 Закону № 3551-XII.
Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року № 340/1019/19).
В цьому випадку, колегія суддів наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
В той же час, колегія суддів зауважує, що відповідно до   ст. 17-1 Закону № 3551-XII   особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Тобто,   Законом № 3551-XII   встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.
При цьому, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року розглядаючи справу № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений   законом   кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з   30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 року у справі № 607/7919/17, колегія суддів зазначає, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом слід обраховувати з 30.09.2020 року.
В той же час, до суду позивач звернувся 16.06.2021 року, тобто з пропуском строку визначеного ч. 2   ст. 122 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений   законом   або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені   КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків   законом   та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених   КАС України.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011   визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року по справі   № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений   законом   строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Колегія суддів звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.
У постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого   статтею 122 КАС України   у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений   законом   строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Відтак Судова палата погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.
Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 року у справі № 420/718/21.
Відтак, колегія суддів зазначає, що отримання позивачем 14.04.2021 року листа відповідача від 15.03.2021 року у відповідь на його заяву не змінює  момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти через рік після отримання разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року.
Колегія суддів зауважує, що отримавши у травні 2020 року щорічну разову допомогу у розмірі меншому ніж розмір очікуваної допомоги, позивач ОСОБА_1 у зверненні до суду, як і в апеляційній скарзі, не зазначає про наявність непереборних обставин, що позбавили його можливості звернутись до суду з позовом в межах строку, встановленого ст. 122 КАС України. 
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , оскільки ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року є законною та обґрунтованою.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року,   - без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Курило