ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Херсон
справа № 655/231/20 
провадження № 22-ц/819/1816/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач) суддів:	Пузанової Л.В., Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.	
секретар	Автонагова Ю.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області у складі судді Посунько Г.А. від 28 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
встановив:

У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 12 вересня 2019 року близько 17.30 годин відповідач ОСОБА_2 , знаходячись поблизу будівлі кафе-бару "Юлія" по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, умисно наніс їй п`ять ударів кулаком лівої руки в область правої сторони обличчя та п`ять ударів кулаком правої руки в область лівої сторони обличчя, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та синця на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
17 січня 2020 року вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України. 
Посилаючись на те, що внаслідок кримінального правопорушення їй завдана майнова шкода у розмірі 26 974,28 грн, що складається з понесених витрат на лікування в сумі 19 291,84 грн, транспортних витрат (паливно-мастильні матеріали) в сумі 7 682,44 грн,  а також моральна шкода в розмірі 70 000 грн, що виразилась у душевних стражданнях та фізичному болі, порушенні її звичайного способу життя, позивач просила суд стягнути з відповідача  ОСОБА_2  на свою користь  26 974,28 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 70 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням суду від 28 липня 2021 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 2 355 грн та моральної шкоди 3 000 грн, а всього 5 355 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційний скарзі  ОСОБА_1 ,  посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо необґрунтованості позовних вимог в частині відшкодування витрат на придбання медикаментів в розмірі 16 991,04 грн та транспортних витрат, в тому числі на придбання паливно-мастильних матеріалів, понесених нею під час лікування та внаслідок розгляду кримінального провадження, не відповідають обставинам справи та наданим доказам, у прийнятті яких судом було відмолено внаслідок неправильної їх оцінки, а визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає глибині її фізичних та душевних страждань.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що своїми неправомірними діями відповідач заподіяв ОСОБА_1 майнову шкоду, до складу якої входять витрати на лікування та транспортні витрати під час проходження курсу лікування в межах наданих нею доказів, а також моральну шкоду, грошовий розмір відшкодування якої суд визначив у 3 000грн.
У відшкодуванні витрат на прибуття до органу досудового розслідування та до суду під час розгляду кримінального провадження по звинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, суд відмовив, зокрема, з тих підстав, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження необхідності таких поїздок, в тому числі про проведення у вказані нею дати судових засідань.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 12 вересня 2019 року ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_1 удари в обличчя, внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та синця на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За даним фактом 17 січня 2020 року ОСОБА_2 був засуджений вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області за частиною другою статті125 КК України. Вирок суду набрав законної сили 18 лютого 2020 року.
З 12 вересня по 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП "Каховська центральна районна лікарня" та за цей період витратила на придбання медикаментів грошові кошти на загальну суму 2 225 грн, що підтверджується відповідними фіскальними чеками, та понесла витрати на придбання пального для повернення на приватному автомобілі додому після стаціонарного лікування (маршрут з м. Каховка Херсонської області до с. Велика Благовіщенка Горностаївського району Херсонської області) в сумі130 грн.
За період з 26 вересня 2019 року по 04 березня 2020 року позивач витратила на придбання медикаментів 16 991,04 грн, однак належних та достатніх доказів на підтвердження наявності безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача при наведених вище обставинах та необхідністю продовження лікування, будучи виписаною у задовільному стані після закінчення курсу стаціонарного лікування в КНП "Каховська центральна районна лікарня", не надала.
У період з 24 вересня 2019 року по 20 лютого 2020 року позивач понесла витрати на придбання пального на суму 3 447,14 грн для (як вона пояснила) поїздок на приватному автомобілі на консультації до лікаря невропатолога, лікаря кардіолога та лікаря отоларинголога, стверджуючи про те, що необхідність у цих консультаціях пов`язана із заподіяними їй відповідачем тілесними ушкодженнями.
У вересні - жовтні 2019 року позивач понесла витрати на придбання пального на загальну суму 1 438,97 грн для (за її твердженням) поїздок на приватному автомобілі до Горностаївського ВП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області та до Горностаївського відділу Каховської місцевої прокуратури Херсонської області під час досудового розслідування в кримінальному провадженні по звинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України. 
У період з жовтня 2019 року по березень 2020 року позивачка витратила на придбання пального 1 775,84 грн для (як вона стверджує) поїздок на приватному автомобілі до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області при розгляді кримінального провадження по звинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України. 
Згідно із вимогами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
 Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За приписами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
 Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша-друга статті 1166 ЦК).
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, серед іншого, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
 Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК).
Отже, за загальним правилом, шкода, заподіяна особі і майну громадянина у деліктних правовідносинах підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Враховуючи, що неправомірними діями відповідач завдав позивачці шкоди ушкодженням здоров`я, між цими неправомірними діями та шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а також встановлена вина відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для покладення на нього відповідальності за завдану ОСОБА_1 шкоду у розмірі документально підтверджених витрат на лікування та витрат, які позивачка зробила для відновлення свого порушеного права, тобто витрат, пов`язаних із прибуттям до медичного закладу.
При цьому висновки суду щодо розміру відшкодування майнової шкоди колегія суддів вважає такими, що відповідають обставинам справи в межах наданих позивачкою доказів, за винятком заявлених до стягнення з відповідача витрат на придбання пального для прибуття до місця досудового розслідування та до суду, тобто витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з частиною першою статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.
  Відповідно до частини першої статті 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України).
 Згідно з частиною другою статті 126 КПК України сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.
  Отже, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України. 
Наведені висновки відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №462/6473/16-ц та інших постановах, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Суд першої інстанції на наведені положення норм процесуального права та висновки Верховного Суду не зважив та розглянув у порядку цивільного судочинства вимогу про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, тому ухвалене судом рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Необґрунтованими та такими, що не відповідають характеру порушення, яке допустив відповідач по відношенню до позивачки та яке полягає в навмисному ушкодженні її здоров`я шляхом вчинення кримінального правопорушення, а також не відповідають глибині фізичних та моральних страждань позивачки, яких вона зазнала в результаті цих протиправних дій відповідача, колегія суддів вважає висновки суду щодо розміру грошового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди.
Проаналізувавши обставини справи в межах наданих сторонами та досліджених судом першої інстанції доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з врахуванням вимог розумності та справедливості розмір визначеного до стягнення з відповідача на користь позивачки грошового відшкодування моральної шкоди слід змінити, збільшивши його із 3 000 грн до 10 000грн.
У зв`язку із зазначеним рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 67 000грн підлягає скасуванню, а в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та визначеної до стягнення загальної суми грошового відшкодування шкоди- відповідній зміні.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати позивачки у цій справі складаються із сплаченого нею при поданні позовної заяви в частині вимог про відшкодування моральної шкоди судового збору у розмірі 840грн 80 коп. та судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги в сумі 1 261грн 20 коп.(а. с. 39, 136).
За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в результаті зміни судом апеляційної інстанції рішення суду в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди збільшився визначений до стягнення з відповідача на користь позивачки розмір грошового відшкодування моральної шкоди, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні із збільшенням визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору із 36,03грн до 120,10грн (10 000х840,80:70 000).
Крім того, пропорційно до задоволених позовних вимог із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при поданні апеляційної скарги у розмірі 162 грн 70 коп.(позов задоволено на 12,9% (12 475,10х100:96 974,28), 1 261х12,9:100)).
В решта частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи скаржника щодо висновків суду в частині вимоги про стягнення витрат на лікування полягають у неналежній оцінці судом першої інстанції наданих нею доказів про придбання ліків після проходження стаціонарного лікування, пов`язаного із завданням їй тілесних ушкоджень відповідачем, а саме: в період з 26 вересня 2019 року по березень 2020 року, однак надані позивачкою на підтвердження звернення до медичного закладу та призначень лікарів у цей період часу докази не містять належних та достатніх висновків про те, що стан здоров`я та необхідність лікування, в тому числі із застосуванням серцевих, жарознижуючих, анальгетиків, седативних медикаментів, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_2 , а звідси,- що останній несе відповідальність за відшкодування цих витрат.
Додатково докази у підтвердження наведених обставин, які б відповідно до вимог статті 367 ЦПК України підлягали дослідженню судом апеляційної інстанції, позивачка не подавала, тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для переоцінки доказів у наведеній частині судового рішення.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в решта частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в цій частині відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 377 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.
Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 28 липня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження, скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.
Роз`яснити позивачці, що питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 67 000 грн скасувати, а в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивачки розмір грошового відшкодування моральної шкоди із 3 000грн до 10 000грн (десяти тисяч гривень), розмір судових витрат із 36,03 грн до 120,10грн, а розмір визначеної до стягнення загальної суми грошового відшкодування шкоди із 5 391,03грн до 12 475,10грн (дванадцяти тисяч чотирьохсот сімдесяти п`яти гривень 10 коп.).
В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 162 грн 70 коп. (сто шістдесят дві гривні 70 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                               Л. В. Пузанова

Судді:                                                                 І. В. Склярська

                          Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова