ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року

м. Харків 

справа № 645/262/21

провадження №22-ц/818/5155/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1  ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Кредит-Капітал»,
третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович 

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року у складі судді Шарка О.П.,-
в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі за текстом - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») , в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича № 10964 від 05.11.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 722 грн., а також судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 000 грн; судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі представник позивача  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, не повне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
        Зазначає, що судом не взяті до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц, від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. 
Вказує, що виконавчий напис мотивований тим, що позивач є боржником за кредитним договором №1779875 від 07.06.2019, укладеним із ТОВ «МІЛОАН», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 22.10.2019 по 30.10.2020, сума заборгованості 14 722 грн. 
       Зазначає, що на даний час редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. 
       Отже, суд безпідставно зробив висновок про те, що позивач визнає наявність боргу, проте не наводить причин, з яких вважає його спірним. 
       Зазначає, що подана до суду в якості доказу копія договору, на підставі якого вчинявся виконавчий напис не підтверджує факт підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису та не може бути доказом факту укладення договору.
       Представник позивача вважає, що суд не взяв дот уваги, що нормативно-правовим обґрунтуванням позовної заяви є відсутність законних підстав у нотаріуса вчиняти спірний виконавчий напис за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався в момент його укладення, а тому суд помилково прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.
       Представником відповідача ОСОБА_3 надано письмові пояснення, якими він заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та зазначає, що 07 червня 2019 року між позивачем та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір, сума кредиту - 6000 грн., процентна ставка за користування кредитом - 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, дата повернення кредиту - 07.07.2019. Між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 22.10.2019 укладено договір відступлення прав вимоги № 40-МЛ, після чого відповідач отримав право грошової вимоги по відношенню до боржників. Відповідачем надіслано ОСОБА_1 письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості № 19316980/1 від 08.10.2020, надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання, відправлення перебувало у поштовому відділенні до 18.11.2020, післ чого повернуто до відправника. Станом на 03.11.2020 сума заборгованості становить 13722,00 грн., з яких - прострочене тіло кредиту 6000 грн., прострочені проценти - 6282,00 грн. З дотриманням всіх умов п.п. 2.1 п. 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідачем 03.11.2020 була подана заява на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної  скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було дотримано відповідну процедуру, а стягувач, яким є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подав всі необхідні документи. Наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи. Суд вважав, що встановлені судом обставини справи, які перевірені доказами, повністю спростовують доводи позивача.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 червня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений кредитний договір № 1779875, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» надає ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, на наступних умовах: сума кредиту - 6000 гри.; процентна ставка за користування кредитом - 0.01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; дата повернення кредиту - 07.07.2019 (а.с. 14-16).
22.10.2019 між ТзОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №40- МЛ від 22.10.2019 , тобто відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Мілоан», в тому числі і до Позивача за кредитним договором (а.с. 70-75).
Позивачу поштовим відправленням за адресою, вказаною позивачем в кредитному договорі надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості № 19316980/1 від 08.10.2020. Надано термін для добровільного врегулювання позивачем зобов`язання (а.с. 78-81).
В матеріалах справи відсутні дані про погашення заборгованості за кредитним договором.
03.1.2020 відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича із заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості у розмірі 13722 грн. на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». До заяви додані: кредитний договір № 1779875 від 07.06.2019, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, копія довіреності представника для відправлення рекомендованих відправлень, розрахунок суми заборгованості, копія довіреності представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» (а.с. 76).
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем виконано виконавчий напис № 10964 від 05.11.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 722 грн. (а.с. 13).
       За виконавчим написом постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича 11.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63898405, накладено арешт на майно та кошти боржника (а.с. 17-22).
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що зазначений виконавчий напис про стягнення заборгованості є протиправним, винесеним з порушенням вимог діючого законодавства. Починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.11.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням, на думку позивача. умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» (далі за текстом - закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
       Згідно з частиною першою статті 39 Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
       Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
       У статті 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
       Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
       Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. 
Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.
       Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
       Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 05.11.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між ТОВ «Мілоан» та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).        При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
       У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».
       У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Колегією суддів встановлено, що відповідачем не доведено, що нотаріусу надавався оригінал нотаріально посвідченого договору кредиту, а тому документи, які були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника, 
       За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог 
       Відповідно до положень пунктів 1, 3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У випадках скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснює новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
       Так, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплатила судовий збір: за подання позову до суду першої інстанції 908 грн., за подання заяви про забезпечення позову 454 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
       Також, позивачем надано докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає вимогу позивача про відшкодування понесених нею витрат обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зі змісту статті 58 ЦПК України убачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно ст. ст. 15,60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Матеріали справи свідчать про те, що позивачу надавалася правнича допомога АО «Калінін і Партнери», в особі керуючого партнера - адвоката Калініна С.К. (свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2212 від 26.06.2018) на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б\н20 від 18.12.2020 та ордеру про надання такої допомоги від 13.01.2021.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як убачається із Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б\н20 від 18.12.2020, додатку № 1 до цього договору від 18.12.2020, акту виконаних робіт (наданих послуг) від 13.01.2021 сторони узгодили спосіб визначення розміру гонорару за надання правової та професійної правничої допомоги, а саме - клієнт сплачує грошові кошти, за результатами наданих послуг. Оплата наданих послуг адвокатом виконавця формується з рекомендованих ставок адвокатського гонорару, затверджених Рішенням засновника АО «Калінін і партнери» № 3/2018 від 17.07.2018.
Згідно акту наданих послуг від 13.01.2021, виконавець надав, а замовник прийняв наступні послуги: усна з вивчення документів консультація - 500 грн, оформлення адвокатських запитів - 1000 грн, складання позовної заяви - 2500 грн, інших заяв, пов`язаних з розглядом справи - 1000 грн., а всього: 5000 грн. 
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Як убачається з меморіальних ордерів № 3183957 від 23.12.2020 (а.с. 28), № @2PL 547166 від 19.01.2021, № @2PL 290193 від 16.02.2021 (а.с. 95,96) ОСОБА_1 сплатила АО «Калінін і Партнери» гонорар за надання правничої допомоги у загальному розмірі 5 000 грн 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. 
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, колегія суддів вважає співмірним наданий Адвокатським об`єднанням «Калінін і Партнери» обсяг послуг з їх вартістю (5000 грн.), враховуючи фактичний вид правової допомоги (усна з вивчення документів консультація, оформлення адвокатських запитів, складання позовної заяви, інших заяв, пов`язаних з розглядом справи) складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання професійної правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.         
           Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харковавід 09.06.2021 скасувати і ухвалити нове. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича № 10964 від 05.11.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 722 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Код ЄДРПОУ 2775015470) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, сплачені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 6362 (шість тисяч триста шістдесят дві) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Код ЄДРПОУ 2775015470) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн., сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                                            О.В. Маміна

Судді:                                                                                                        Н.П. Пилипчук 

                                                                               О.Ю. Тичкова 

       Посне судове рішення складено 09 листопада 2021 року.