ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7354/21	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/1083/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Стецюк М.А. 
учасників справи : відповідача ОСОБА_1 
                                        та його представника адвоката Федірка В.С.
                                        представника ТзОВ «Терно-Тест»                                                          - Мартини О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/7354/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терно-Тест», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння, постановлену суддею Дзюбичем В.Л.,-

В С Т А Н О В И В:
       
       У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терно-Тест», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору — ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння.
       01 вересня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Тришак О.Г. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження в будь-який спосіб ОСОБА_1 належного йому автомобіля марки «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили.
       В обґрунтування заяви зазначає, що згідно змісту позовної заяви вищевказаний автомобіль вибув із володіння позивача поза його волею, що стало підставою відкриття кримінального провадження №12020210010002420 від 18 грудня 2020 року за ч.2, ч.3 ст. 190 КК України - вчинення шахрайських дій з метою заволодіння транспортним засобом ОСОБА_2 та інших осіб. Згідно інформації РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області, 02 березня 2021 року спірний автомобіль було відчужено на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу та станом на сьогодні є його власністю. Тому враховуючи те, що ОСОБА_5 користуючись своїми правами власника може відчужити даний автомобіль на користь третіх осіб до ухвалення рішення у справі по суті, що може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
       Згідно інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області 28 квітня 2021 року за №31/19-1460 останнім власником транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 значиться ОСОБА_1 . Додатково зазначено, що транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 22 березня 2019 року, 17 листопада 2020 року перереєстрований на іншу особу, 19 грудня 2020 року знову перереєстрований на іншу особу, 02 березня 2021 року перереєстрований ОСОБА_4 .
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 вересня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Тришака Олега Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терно-Тест», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння -задоволено.
       Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 .
       Копію ухвали про забезпечення позову надіслано учасникам справи для відома та Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (місцезнаходження: вул.Стрийська,5, с.Підгородне, Тернопільський район, Тернопільська область, 46400), Тернопільському відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Київська, 3-А, м. Тернопіль, 46016) для виконання.
       Вказано, що ухвала є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановления незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
       Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права права просить її скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
       В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що заява про забезпечення позову представника ОСОБА_2 ґрунтується виключно на його необгрунтованих припущеннях про те, що відповідач як власник спірного автомобіля, у випадку невжиття заходів забезпечення позову матиме реальну змогу відчужити автомобіль на користь третіх осіб і тим самим унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.
        ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів суду про те, що відповідач має намір відчужити автомобіль на користь третіх осіб.
       Також ОСОБА_1 вказує, що 02.03.2021 р. він на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в Регіональному сервісному центрі Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) став власником автомобіля марки VOLKSWAGEN JETTA, 2014 року випуску. Після того, як спірний автомобіль вибув з володіння ОСОБА_2 і до того, як він купив його, він неодноразово відчужувався. Про те, що спірний автомобіль раніше був проданий від імені позивача на підставі підробленої довіреності не знав, а тому є добросовісним набувачем.
       Зазначає, що не має будь-якого наміру відчужувати належний йому автомобіль.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити. Посилається на те, що твердження апелянта про відсутність наміру відчужувати даний автомобіль є безпідставними, оскільки відсутність у апелянта наміру відчужити автомобіль на момент розгляду справи в суді першої інстанції, не може розцінюватись, підтвердження що в останнього не з`явиться такий намір в майбутньому.
       Незважаючи на той факт, що 18 грудня 2020 слідчими слідчого управління ГУНП України в Тернопільській області було відкрито кримінальне провадження №12020210010002420 за ознаками злочинів, передбачених ч.2, ст. 190 Кримінального кодексу України щодо вчинення шахрайських дій з метою заволодіння транспортними засобами ОСОБА_2 та інших осіб, та в межах даного кримінального провадження було накладено арешт на спірний автомобіль, проте такі арешти неодноразово скасовані та накладені заново, що дало можливість в порушення прав позивача, незважаючи на наявність кримінального провадження відчужувати автомобіль декілька разів.
       Наявність заборони, встановленої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду, унеможливить відчуження даного автомобіля на користь третіх осіб до ухвалення рішення у даній цивільній справі.
       Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Федірко В.С. підримали апеляційну скаргу в її межах. 
       Представник ТзОВ “Терно-Тест” Мартин О.М. підтримав апеляційну скаргу.
       Позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явився, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
       Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме: заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, суд виходив із достатності наведених позивачем доказів та обґрунтування заявлених вимог щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому суд визнав за можливе вжити заходів забезпечення у наведений спосіб.
       Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
       Судом установлено, що між сторонами існує спір щодо правомірності вибуття з власності позивача об`єкту рухомого майна транспортного засобу «Volkswagen Jetta», 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 та витребування цього автомобіля із незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 .
       В обгрунтування необхідності забезпечення позову посилається на те, що ОСОБА_5 , користуючись своїми правами власника, може відчужити даний автомобіль на користь третіх осіб до ухвалення рішення у справі по суті, що може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист та поновлення порушених його прав .
       Частиною 2 ст.149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Таким чином, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір стосовно визнання права власності на автомобіль та витребування цього автомобіля із незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Судом також з`ясовано у повній мірі обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_2 , позовним вимогам. 
       Предметом пред`явленого позивачем позову є визнання права власності на рухоме майно - автомобіль та витребування даного автомобіля із незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 .
       За таких обставин, у разі відчуження даного автомобіля відповідачем ОСОБА_1 , виконання можливого рішення суду в даній справі стане утрудненим чи неможливим, а захист прав позивача в обраний ним спосіб не буде ефективним та не сприятиме поновленню порушених прав позивача.
       Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи в апеляційній скарзі про відсутність доказів наміру ОСОБА_1 відчужити спірний автомобіль, оскільки це не спростовує доводів ОСОБА_6 про необхідність застосування забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного автомобіля. Дана заборона впливає лише на можливість відповідача відчужувати спірний автомобіль і не перешкоджає реалізації відповідачем інших прав власника.
       Колегія суддів вважає неспроможними посилання ОСОБА_1 , що застосований судом захід забезпечення позову є необгрунтованим , оскільки суд обґрунтовано застосував забезпечення позову, враховуючи існування реального спору між сторонами, предмет даного позову, наведені позивачем докази на обґрунтування позову та заявлених вимог щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача та належного виконання можливого рішення суду.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
       Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає. 
       Судові витрати, понесені в апеляційному суді, слід покласти на відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України в межах сум, ним понесених. 
       Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 2 вересня 2021 року залишити без змін.
       Судові витрати, понесені в апеляційному суді, слід покласти на відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України в межах сум, ним понесених. 
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 
Повний текст постанови виготовлено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:         Дикун С.І.

Судді: Костіва О.З.
                                                                                         Храпак Н.М.