УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1662/20
Провадження № 22-ц/4820/1922/21
Категорія: 48
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №675/1662/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2021 року (суддя Трасковський С.Л., повне судове рішення складено 23 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
       Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому вказувала, що з 2007 року сторони по справі перебувають у шлюбі, під час якого придбали автомобіль марки ВАЗ LADA 2111, державний номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований за відповідачем та перебуває у його користуванні. Позивачка зазначила, що угоди про спосіб виділення частки кожного із подружжя ними не досягнуто, відповідач одноособово користується автомобілем, добровільний поділ спільного майна подружжя не відбувся. ОСОБА_2 вважає, що сторони мають рівні частки в майні, а тому автомобіль марки ВАЗ LADA 2111 є об`єктом поділу і просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля ВАЗ LADA 2111, державний номерний знак НОМЕР_1 , виділити у власність ОСОБА_1 транспортний засіб ВАЗ LADA 2111, державний номерний знак НОМЕР_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину зазначеного майна; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості Ѕ частини у спільному майні у сумі 57813 грн. 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2020 року призначено судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021 року поновлено провадження у цій справі № 675/1662/20.
В травні 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що відповідач з метою уникнення поділу автомобіля відчужив його, проте продовжує ним користуватися, а тому просила суд стягнути з відповідача 52825,02 грн в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спірного майна та залишити без розгляду позовні вимоги про визнання право власності на Ѕ частину автомобіля марки LADA 211120 за ОСОБА_2 . 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на Ѕ частину автомобіля LADA 2111 державний номер НОМЕР_1 залишено без розгляду. Заяву позивачки про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області 29 червня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргового зобов`язання та стягнення боргу повернуто ОСОБА_1 .
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області 11 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення розгляду цієї справи до вирішення іншої цивільної справи.
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля LADA 211120, 2011 року випуску номер кузова НОМЕР_2 в сумі 52825 грн 02 коп в порядку поділу спільного майна. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 грн 80 коп судового збору та 175 грн 80 коп витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що ст. 49 ЦПК України та іншими нормами ЦПК України після відкриття провадження у справі не передбачено такого виду заяв, як «позовна заява (уточнена)», що була подана до суду позивачем 07.05.2021 та безпідставно прийнята судом до розгляду. Також ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено, що спірний транспортний засіб набутий сторонами під час перебування у шлюбі, оскільки коштів для придбання автомобіля сторони не мали і ці кошти були отримані відповідачем в позику. Разом з тим, судом було вірно встановлено, що автомобіль був проданий, проте суд не надав належної оцінки тим обставинам, що спірний транспортний засіб був проданий ще у шлюбі і з відома ОСОБА_2 , а тому її позовні вимоги є безпідставними. 
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалите нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Позивачка вказує, що заява про збільшення (уточнення) позовних вимог не є за своєю суттю позовною заявою, яка підлягає авторозподілу для визначення складу суду, оскільки такою заявою про уточнення позовних вимог змінюється лише предмет або підстава позову. Подана заява охоплена первісними позовними вимогами, подана з дотриманням норм ЦПК України та з врахуванням того, що ОСОБА_2 саме під час розгляду справи дізналася про відчуження відповідачем спірного автомобіля. Позивачка зазначає, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що придбання автомобіля здійснено за його власні кошти, чи отримані в позику, хоча закон покладає на відповідача обов`язок спростувати презумпцію права спільної власності подружжя на майно. Оскільки транспортний засіб відчужено ОСОБА_1 третій особі без згоди позивачки, як другого співвласника, тому відповідач зобов`язаний подати до суду докази на підтвердження факту використання коштів від продажу спірного автомобіля в інтересах сім`ї. 
Справа розглядається в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України). 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 08.09.2007 до 05.11.2020, що підтверджується рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05.10.2020, яке набрало законної сили 05.11.2020 (а.с. 139).
За час перебування у шлюбі, 21.09.2019 ОСОБА_3 уклав договір купівлі – продажу №6845/2019/1681599 автомобіля марки LADA, моделі 211120, номер кузова НОМЕР_2 , 2011 року випуску, право власності на який зареєстрував на своє ім`я 12.11.2019 року (а.с.76, 71).
21.01.2020 року на підставі договору купівлі-продажу №6845/2020/1887256 ОСОБА_1 відчужив автомобіль марки LADA, моделі 211120, номер кузова НОМЕР_2 , 2011 року випуску ОСОБА_4 (а.с.70)
Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/123-21/68-АВ від 15.01.2021 середня (ринкова) вартість автомобіля марки LADA, моделі 211120, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , станом на час проведення експертизи складає 105650, 05 грн (а.с.97-101).
       Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
У статті 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, врахувавши наведені положення закону, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль набуто сторонами за час шлюбу, це майно є спільною сумісною власністю подружжя і частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у праві власності на автомобіль є рівними. 
Відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не спростував презумпцію спільності права власності на вказане майно.
       У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Такий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2016 року по справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).
Встановивши, що ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя без письмової згоди дружини та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки 52825,02 грн. грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на це майно.
В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно встановлено, що спірний автомобіль набутий сторонами під час шлюбу, оскільки коштів у сторін на його придбання не було є недоведеними. Адже відповідачем не надано належних і достатніх доказів того, що спірний автомобіль придбаний не за спільні грошові кошти подружжя, що унеможливлює визнання його спільною сумісною власністю, а обов`язок доведення саме цих обставин покладається законом на відповідача, оскільки він заперечує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно.
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що спірний транспортний засіб був проданий з відома ОСОБА_2 , а тому її позовні вимоги є безпідставними не приймаються судом до уваги, оскільки такі були предметом розгляду у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують. Об`єктивних доказів продажу автомобіля із письмової згоди позивачки відповідач не надав.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, а саме те, що суд першої інстанції прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 (уточнену), тоді як такої заяви не передбачено положеннями процесуального законодавства є такими, що заслуговують на увагу.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року по справі №405/3360/17 зазначав, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову (ще одного позову), чи – збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи – об`єднання позовних вимог, чи – зміну предмета або підстави позову. 
Постановляючи ухвалу про прийняття до розгляду заяву позивачки ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за змістом ця позовна заява (уточнена) є зменшенням позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 при зверненні до суду 03.09.2020, але помилково не уточнив назву такої заяви. Однак це процесуальне порушення не призвело до невірного вирішення справи та не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при отриманні від позивачки цієї позовної заяви (уточненої) мав би вчинити дії щодо передачі такого документу на авторозподіл для визначення складу суду. 
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. 
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай