ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/596/21
Головуючий у першій інстанції – Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1400/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,
місце ухвалення судового рішення – м. Бахмач,
час проголошення рішення суду – 11 год. 03 хв,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 13 серпня 2021 року.

                                      У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3 000 грн на кожну дитини щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. У мотивування заявлених вимог зазначала, що відповідач, являючись батьком дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання двох спільних неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що діти проживають разом з ним і перебувають на його утриманні.
Рішенням від 10 серпня 2021 року Бахмацький районний суд у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей відмовив повністю. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції всупереч приписів ч. 4 ст. 193 ЦПК України, об`єднавши в одне провадження первісний і зустрічний позови, продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, хоча мав би перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначити у справі час і дату підготовчого засідання, як це визначено нормами ЦПК України.
Скаржниця зазначає, що районний суд залишив поза увагою доводи її позову про те, що з 2018 року між нею та ОСОБА_2 були припинені фактичні шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, і спільного бюджету сторони не мають. Незважаючи на те, що вона з дітьми проживають за однією адресою з відповідачем, саме вона несе всі витрати по утриманню дітей.
Наголошує на тому, що районний суд з невідомих причин проігнорував надані нею в якості доказів товарні та фіскальні чеки, необґрунтовано указавши, що вони не містять інформації про покупця і не підтверджують тієї обставини, що батько дітей ухиляється від їх матеріального утримання.
Звертає увагу на ту обставину, що протягом її тимчасової відсутності вдома через позмінний графік роботи діти залишаються під наглядом няні, або старша дочка доглядає за молодшою дитиною. Залишити дітей на відповідача вона не може, оскільки останній систематично зловживає спиртними напоями та вчиняє факти домашнього насильства стосовно неї та дітей. Наведені обставини, на її думку, можуть свідчити лише про небажання ОСОБА_2 приймати участь у матеріальному утриманні дітей.
У наданому відзиві представник відповідача – адвокат Ковалюх В.М., вважаючи судове рішення таким, що ухвалене на підставі повного та всебічного дослідження судом наданих сторонами доказів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно врахував, що сторони проживають спільно однією сім`єю разом зі своїми дітьми, мають спільний бюджет, і жодною із сторін не надано доказів щодо ухилення іншого з батьків від утримання своїх дітей.
Представник посилається на те, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку та земельної ділянки і повністю несе витрати по утриманню цього майна для забезпечення належних умов проживання неповнолітніх дітей. Акт обстеження умов проживання від 31 серпня 2021 року свідчить про наявність у будинку всіх необхідних умов для проживання, навчання та повноцінного харчування дітей.  
Ухвалою від 29 вересня 2021 року Чернігівський апеляційний суд призначив до розгляду дану цивільну справи у відкритому судовому засіданні на 19 жовтня 2021 року о 9.00 год з повідомленням учасників справи (а.с. 143). 
Порядок направлення судових повісток визначений ст. 128 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 6 даної норми судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
За змістом ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить відповідне посилання позивачки у поданому письмовому клопотанні про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 145). 
З наявної у матеріалах справи довідки про доставку електронного листа вбачається, що судова повістка на ім`я ОСОБА_2 у судове засідання була надіслана на електронну адресу його представника – адвоката Ковалюха В.М. та доставлена 29 вересня 2021 року (а.с. 144), отже відповідач, відповідно до положень ст.ст. 128, 130 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду – скасувати, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що сторони проживають спільно однією сім`єю разом зі своїми дітьми, мають спільний бюджет, і жодною із сторін не надано доказів щодо ухилення іншого з батьків від матеріального утримання своїх дітей.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що сторони являються батьками неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 11, 12). 
З довідки виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 02 березня 2021 року № 746 вбачається, що ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_7 , сином ОСОБА_8 та батьком дітей ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок та земельна ділянка за вищевказаною адресою належать ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 2014 року (а.с. 43).
Згідно з довідкою КНП «Київська міська лікарня № 1» від 24 листопада 2020 року № 581 ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року працює в даному медичному закладі на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення інтенсивної терапії (а.с. 15). Її середній заробіток за період з серпня 2020 року по січень 2021 року становить 15 108,17 грн, а сукупний дохід за указаний період складає 90 648,99 грн (а.с. 16).
У довідці Бахмацького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 4 «Теремок» зазначено, що ОСОБА_9 є вихованцем ДНЗ з 22 червня 2018 року. Дитиною опікується мати: оплачує харчування дитини, забезпечує сина канцелярським приладдям, костюмами на свята. Дитина завжди охайна, до садочка її приводить мати або старша сестра (а.с. 14).
Звернувшись з вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на ст.ст. 180, 182 СК України, у своїх позовах указували на те, що саме кожен з них дбає про матеріальне забезпечення дітей, на що витрачає власні грошові кошти. Інший з батьків матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, чим ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків. 
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, пославшись на те, що сторони проживають спільно однією сім`єю разом зі своїми дітьми, мають спільний бюджет, і жодною із сторін не надано доказів ухилення іншого з батьків від матеріального утримання своїх дітей.
Так, за матеріалами справи сторони зі своїми двома неповнолітніми дітьми зареєстровані та постійно проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Будь-якого іншого житла у користуванні чи у власності сторони не мають.
Предметом доказування у даній справі є встановлення факту ухилення одного з батьків від надання дітям матеріальної допомоги. На підтвердження позовних вимог сторонами в якості доказів надано копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за 2019-2021 роки, переважна більшість з яких сплачена ОСОБА_2 (а.с. 46-51), кілька сплачені ОСОБА_1 (а.с. 98-99). У квитанції про сплату батьківської плати за дитячий садок платником зазначена ОСОБА_1 (а.с. 99).
Надані позивачкою закупівельні акти, товарні та фіскальні чеки на придбання дитячого одягу та канцелярського приладдя (а.с. 17, 92-97) свідчать про придбання ОСОБА_1 необхідних побутових речей, проте не свідчать про те, що батько дітей ухиляється від їх матеріального забезпечення, з огляду на те, що обов`язок утримувати дітей покладений законодавцем на обох батьків. Ну думку суду, указані чеки та акти підтверджують участь позивачки в утриманні дітей, що спростовує доводи зустрічного позову ОСОБА_2 про те, що він одноособово матеріально утримує дітей. 
Разом з тим, у позовній заяві ОСОБА_1 указувала, що ОСОБА_2 має заробіток, оскільки працює неофіційно, і його середньомісячний дохід становить біля 12 000 грн, що надає йому матеріальну можливість утримувати своїх дітей. Наведені обставини не заперечував відповідач, зазначаючи у  зустрічному позові та у ході розгляду справи в суді першої інстанції, що має дохід за цивільно-правовими угодами, частину якого витрачає на дітей. Наданий ОСОБА_2 в якості доказу на підтвердження заявлених позовних вимог закупівельний акт про придбання дитячого велосипеда (а.с. 69) ці його доводи підтверджує, проте не свідчить про ухилення ОСОБА_1 від участі в утриманні їх спільних дітей.
Надані позивачкою довідка ДНЗ № 4 «Теремок»,  відповідно до якої саме остання сплачує за харчування дитини та забезпечує сина канцелярським приладдям, та характеристика класного керівника Підлузської Ангеліни – ОСОБА_10 , зміст якої зводиться до характеризуючих даних обох батьків та існування негативних відносин між батьками, свідчить про неприязні стосунки між сторонами. Разом з тим, доказуванню у даній справі підлягає саме факт ухилення однієї зі сторін від надання дітям матеріальної допомоги з огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають разом.
Прослухавши запис фіксування судового засідання від 10 серпня 2021 року технічними засобами, в якому сторони давали пояснення відносно обставин даної справи, апеляційний суд вважає слушними і позивачкою в належний спосіб не спростованими доводи відповідача про те, що під час відсутності позивачки, яка працює у м. Києві медичною сестрою з позмінним графіком роботи, при цьому додатково витрачаючи час на проїзд до місця роботи та на зворотній шлях, діти перебувають вдома з батьком та знаходяться на його утриманні та вихованні. Жодних доказів того, що діти протягом відсутності матері перебувають з нянею, ОСОБА_1 не надано. Доданий відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу акт обстеження умов проживання сторін від 31 серпня 2021 року (а.с. 140), який складено у відсутність ОСОБА_1 через перебування останньої на роботі, та за участю ОСОБА_2 свідчить про те, що діти мають гарні умови проживання, сезонним одягом та взуттям забезпечені, мають повноцінне та раціональне харчування. Встановлено також, що стосунки між батьком та дітьми позитивні. Наведене, на думку суду, свідчить на користь доводів відповідача про те, що він бере участь в утриманні і вихованні дітей, а також утриманні садиби, де мешкає родина.
Отже, ухилення жодної із сторін від виконання обов`язку щодо утримання дітей за матеріалами даної справи апеляційним судом не встановлено.     
У той же час, дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог за первісним та зустрічним позовами, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
За положеннями п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 30 березня 2021 року Бахмацький районний суд відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 15 квітня 2021 року (а.с. 25). Указаної дати судове засідання не відбулося через неявку сторін, тому розгляд справи був відкладений на 15 червня 2021 року (а.с. 29).
04 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, і ухвалою від 15 червня 2021 року Бахмацький районний суд об`єднав в одне провадження первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 , вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та відклав судове засідання на 09 липня 2021 року (а.с. 53). У подальшому розгляд справи було відкладено до 26 липня 2021 року для надання позивачці можливості ознайомитися із зустрічним позовом (а.с. 60-61).
Ухвалою від 26 липня 2021 року Бахмацький районний суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 та відклав розгляд справи до 10 серпня 2021 року (а.с. 72). Указаної дати районний суд розглянув справу та ухвалив рішення.
Отже, з наведеного вбачається, що суд першої інстанції всупереч приписів ч. 4 ст. 193 ЦПК України, об`єднавши в одне провадження первісний і зустрічний позови, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За змістом наведеної вище норми, об`єднавши позови, суд мав би перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначити у справі підготовче засідання. На наведеному вище порушенні норм процесуального права під час розгляду справи наголошувала у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , а отже, виходячи з положень п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, зазначене є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Відтак, дослідивши обставини справи в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.  
Керуючись ст. 367, 374, п. 7 ч. 3 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2021 року – скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.

Головуюча:                                           Судді: