УХВАЛА

13 грудня 2021 року  
Київ
справа №440/4374/20
адміністративне провадження №К/9901/42387/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Офісу Генерального прокурора 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року 
у справі №400/4162/20
за позовом ОСОБА_1 
до Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора 
про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 13 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації заступником прокурора Сумської області ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 27 липня 2020 року №193к про звільнення позивача з посади заступника прокурора Сумської області;
- поновити позивача на посаді заступника прокурора Сумської області або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 04 серпня 2020, зарахувавши час вимушеного прогулу в загальний строк служби в органах прокуратури;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 серпня 2020 року і до моменту фактичного поновлення на роботі.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року, вказаний адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення №17 Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 13 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації заступником прокурора Сумської області ОСОБА_1 ; 
- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 27 липня 2020 року №193к про звільнення позивача з посади заступника прокурора Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої  статті 51 Закону України "Про прокуратуру"  з 04 серпня 2020 року; 
- поновлено позивача в органах прокуратури на посаді заступника прокурора Сумської області з 05 серпня 2020 року; 
- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 серпня 2020 року по 03 грудня 2020 року в сумі  148292,70 грн. з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. 
В іншій частині  позовних вимог відмовлено.
22 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №400/4162/20.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої  статті 334 КАС України  за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
Підставою касаційного оскарження відповідач зазначає пункт 1 частині четвертої    статті 328 КАС України, а саме що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку, зазначеного в постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13, а саме що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнав при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.
Також відповідач посилається на пункт 2 частини четвертої    статі 328 КАС України (в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду), вказує на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 квітня 2021 року у справі №640/419/20 та аргументує дану підставу тим, що рішення кадрової комісії містить інформацію про уточненні запитання, які надавалася позивачу, та інформацію про те, що позивач не надав правильні відповіді на дані запитання, у зв`язку з чим підстави та мотиви, які викладені у рішенні, яке є предметом спору у даній справі, та мотиві, які викладені у рішенні кадрової комісії у справі №640/419/20, різняться за змістом;
Також, скаржник посилаючись на пункт 3 частини четвертої  статі 328 КАС України, вказує на відсутність висновку Верховного Суду стосовно питання застосування підпункту 6 пункту 22 Закону №113-IX щодо призначення прокурорів на адміністративні посади, передбачені частиною першою статті 39 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких на адміністративні посади можуть бути призначені прокурори, а також інші особи, які відповідають вимогам, визначеним у статті 27 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, доводи, які викладені в матеріалах касаційної скарги, вказують на наявність обставин, визначених пунктами 1, 2 та 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження з метою перевірки обставин вказаних скаржником.
Також Верховним Судом встановлено, що посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №814/886/17 та застосованого Полтавським окружним адміністративним судом в оскаржуваному судовому рішенні.
Водночас, Верховним Судом встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті позовних вимог та ухваленні судового рішення від 03 грудня 2020 року, висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №814/886/17, не застосував, будь-яких посилань на зазначене судове рішення суду касаційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року не містить, у зв'язку з чим Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України в цій частині.
Касаційна скарга відповідає вимогам      статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
У касаційній скарзі скаржником порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання скаржник зазначає, що копію повний текст постанови  Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року отримано скаржником 18 жовтня 2021 року, а касаційну скаргу вперше направлено до Верховного Суду 20 жовтня 2021 року.
Проте, ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику.
Копію ухвали Верховного Суду від 08 листопада 2021 року отримано скаржником 10 листопада 2021 року, а 18 листопада 2021 року касаційну скаргу повторно направлено до Верховного Суду.
Відповідно до вимог частини другої та третьої  статті 329 КАС України  учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
За наведених обставин суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Керуючись статтями  328, 330,  334,  340 КАС України  в редакції  Закону №2147-VІІІ, Суд-
УХВАЛИВ:
1. Клопотання Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відкрити касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора  на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі №400/4162/20.
4. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
5. Витребувати з Полтавського окружного адміністративного суду справу №400/4162/20.
6. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду