Номер провадження: 22-ц/813/7536/21 
Номер справи місцевого суду: 522/13618/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді –                                         Гірняк Л.А.,
Суддів –                                                        Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2021 року у справі за позовом підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики, –

В С Т А Н О В И Л А:
ПРОЦЕДУРА:
Короткий зміст позовної заяви:
02 серпня 2018 року до суду надійшов позов підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики від 13.10.2017 року (далі – договір), згідно якого позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором, що складає грошову суму у розмірі 50 000, 00 грн., та судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження позову зазначає, що 13.10.2017 року сторони уклали договір, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачці грошову суму в розмірі 50 000,00 грн., строком користування до 30.06.2018 року. Стверджує, що відповідачка у визначений в договорі строк свої зобов`язання не виконала, позику не повернула. Вказує, що звертався до відповідачки 05.07.2018 року з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, проте безрезультатно. 
13 листопада 2018 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Підприємства «СОЮЗ» про стягнення невиплаченої заробітної плати. Відповідачка просить стягнути з підприємства на її користь недоплачену частину заробітної плати посилаючись на те, що договір безпроцентної позики, заборгованість по якому є предметом основного позову, є фіктивним.
18 грудня 2018 року до суду надійшов відзив позивача на зустрічний позов із проханням відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за відсутністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Короткий зміст рішення першої інстанції:
Ухвалою від 10 червня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства про стягнення невиплаченої заробітної плати, роз`яснено її право на звернення до суду з позовом у загальному порядку.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року позов Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства про стягнення боргу за договором безпроцентної позики задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства борг за договором безпроцентної позики від 13.10.2017 року у загальному розмірі 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762 грн. та судові витрати з оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 630 грн.

Короткий зміст апеляційної скарги:
Не погоджуючись із вказаним рішенням, 30.03.2021 року представник відповідачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , подав до суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його необґрунтованість та протиправність, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
14.06.2021 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства – Коваль Н.С. з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:
Апелянтка обґрунтовує скаргу тим, що суд першої інстанції не вирішив її клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, та що спірний договір позики наданий на російській мові без його перекладу, що говорить про недопустимість та недостатність такого доказу.
Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №638/15118/16-ц зазначає, що спірні правовідносини носять господарсько-правовий характер та підсудний господарському суду.
Одночасно вказує, що позивач вже звертався з даним позовом в порядку цивільного судочинства, і рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року (справа №522/23509/17) у задоволенні позову Підприємства «СОЮЗ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором відмовлено.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача стверджує, що відповідачка фактично самоусунулася від заявленого клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, адже не вчинила жодних заходів з надання зразку своїх підписів до суду першої інстанції.
Вказує, що відповідно до рішення Одеської обласної ради № 578 «Про заходи щодо імплементації положень Закону України «Про засади державної мовної політики» на території Одеської області» від 15.08.2012 р., чинного станом на дату укладення спірного договору та на час звернення позивача до суду, на території Одеської області поряд з українською мовою як державною поширеною є російська мова як регіональна та до неї застосовуються заходи, спрямовані на використання регіональних мов, що передбачені у Законі України «Про засади державної мовної політики».
Також зазначає, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №638/15118/16-ц не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, оскільки позивач стягує з відповідачки не збитки, завдані ОСОБА_1 як посадовою особою підприємства (як у зазначеній постанові), а заборгованість, що виникла з порушення ОСОБА_1 прийнятих нею договірних зобов`язань з повернення грошових коштів.
Щодо доводу апелянтки про звернення позивача з даним позовом до суду, розглянуте Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/23509/17, представник позивача вказує, що підстави позову не є тотожними.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ:
Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року Підприємство «СОЮЗ» та ОСОБА_1 уклали договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 50000, 00 грн. (а.с. 17-18).
Видатковим касовим ордером від13.10.2017 р. встановлена видача ОСОБА_1 50 000 грн. (а.с. 19)
05.07.2018 р. Підприємство «СОЮЗ» склало (а.с.20) та надіслало (а.с.21) вимогу до ОСОБА_1 про повернення грошових коштів. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 18.10.2021 року ОСОБА_1 роз`яснено право на заявлення клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.
19.10.2021 року на адресу ОСОБА_1 направлена копія зазначеної ухвали.
02.11.2021 року повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Задовольняючи позов Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства, районний суд виходив із приписів ч. 1 ст. 612 ЦК України та посилався на порушення умов договору безпроцентної позики відповідачкою у зв`язку з простроченням виконання нею зобов`язання, що призвело до порушення прав позивача. 
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Стаття 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Частина 2 ст. 1047 ЦК України вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умова може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В підтвердження передачі позивачем грошей відповідачеві, разом із позовною заявою суду надано видатковий касовий ордер від 13.10.2017 року, в якому особистим підписом ОСОБА_1 підтверджується отримання нею 50 000, 00 грн. із каси Підприємства «СОЮЗ» (а.с. 19).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
На виконання пункту 2.3. договору повернення суми позики здійснюється в строки і на умовах, визначених пунктами 2.4., 2.5 даного договору, шляхом внесення в касу позикодавця або перерахуванням на його банківський рахунок.
Пунктом 2.5 договору встановлено, що позика повинна бути повернена позичальником позикодавцю до 30.06.2018 року включно. Позичальник має право повернути суму позики достроково.
За визначенням пункту 5.2. договору, він вступив в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2018 року, але в будь-якому разі до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по договору.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Таким чином, оскільки договір був укладений 13.10.2017 року з кінцевим терміном повернення до 30.06.2018 року, судом першої інстанції правильно встановлено порушення прав позивача та прострочення зобов`язань з боку відповідачки.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що даний спір носить господарсько-правовий характер та підсудний господарському суду. Правовідносини між сторонами щодо стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики у зв`язку з порушенням фізичною особою ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення коштів не є за своєю суттю господарськими, не пов`язані з управлінням суб`єктом господарювання, не стосуються діяльності ОСОБА_1 як посадової особи. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заявила клопотання про проведення почеркознавчої експертизи в апеляційному суді, її посилання на непризначення судом першої інстанції такої експертизи не є підставою для задоволення апеляційної скарги.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянтки про наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року по справі № 522/23509/17, оскільки суд по цій справі дійшов до висновку про дію договору безпроцентної позики на час звернення до суду та не встановив прострочки своїх зобов`язань з боку відповідачки. 
Довід апеляційної скарги щодо недопустимості та недостатності доказів, наданих російською мовою сам по собі не є підставою для відмови в позові та спростовується вимогами ст. 95 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                  Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда 

Т.В. Цюра