Постанова
Іменем України
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/23512/20
провадження № 61-8066св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
стягувач -  ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
старший державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Савенкова Олеся Володимирівна, 
державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Васильченко Михайло Михайлович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року в складі судді: Калініченко О. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії старшого державного виконавця Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О. В. та державного виконавця Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Васильченка М. М., боржник ОСОБА_2 , про повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № 48812598 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва № 760/16810/13-ц (2- 4888/13) від 12 листопада 2014 року, а також про повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № 51122703 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва № 760/3793/15-ц від 26 квітня 2016 року.
 
Скарга мотивована тим, що 28 вересня 2020 року заявник дізнався про постанову від 13 травня 2020 року старшого державного виконавця Савенкової О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № 48812598 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва № 760/16810/13-ц (2- 4888/13) від 12 листопада 2014 року, а також про постанову від 22 жовтня 2019 року державного виконавця Васильченка М. М. про повернення виконавчого документа стягувачу та завершення виконавчого провадження № 51122703 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва № 760/3793/15-ц від 26 квітня 2016 року, які йому не були вручені. В постановах вказано, що вони винесені на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, на думку заявника, виконавцями вжито не всіх заходів з розшуку майна, цінностей і коштів, що належить боржнику, а саме: не враховано дані про наявність у боржника майна, на яке ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва було накладено арешт; відсутні постанови про арешт коштів, цінностей та цінних паперів на рахунках та депозитах боржника; не направлено запитів до фінансових та депозитарних установ у визначеному законодавством порядку; не здійснено перевірку щодо виявлення майна боржника та його майнових прав за адресами його реєстрації і проживання.
 
Зазначав, що просив в своїх заявах від 25 червня 2015 року, 04 вересня 2015 року та 11 травня 2016 року до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві направити запити про наявність майна та земельних ділянок у боржника та до банківських установ постанови про арешт грошових коштів на рахунках боржника, а також об`єднати виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 в одне зведене, однак такі дії здійснені не були. Таким чином, в порушення вимог закону, виконавцями не вжито всіх можливих, передбачених законами, дій та заходів з розшуку майна, коштів, цінностей та інших активів (в тому числі спільного з іншими особами) боржника. В уточненій скарзі заявник також зазначає, що згідно відповіді від 10 листопада 2020 року на подану заявником скаргу вбачається, що виконавцями допущена втрата виконавчих листів.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень вимог скарги, просив:
поновити пропущений строк для звернення із скаргою до суду;
вжити заходів забезпечення виконання рішень судів: № 760/16810/13-ц та № 760/3793/15-ц;
визнати оскаржені постанови, а також дії та бездіяльність виконавців неправомірними і скасувати постанови;
зобов`язати виконавців та начальника Деснянського районного ВДВС у м. Києві усунути порушення, скасувати постанови і поновити виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703;
зобов`язати виконавців та орган державної виконавчої служби в рамках проваджень № 48812598 та № 51122703: постановити ухвалу про арешт коштів, цінностей та майна, що належать боржнику; звернути стягнення на майно боржника, що визначено в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва № 2-1664/11 від 28 лютого 2011 року; прийняти постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника на рахунках і на зберіганні у банківських установах та направити ці постанови до кожної банківської установи України, які мають чинну банківську ліцензію НБУ та здійснити належні дії щодо стягнення цих коштів; направити запити про наявність майна, земельних ділянок, транспортних засобів і плавзасобів у боржника до відповідних установ; направити запити: до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яким було зареєстровано шлюб ОСОБА_2 з гр. ОСОБА_3 , 1980 р.н. (р/№ 2621 від 05 грудня 2007 року ), до Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України та звернувшись до «Державного реєстру актів цивільного стану громадян» про підтвердження перебування боржника у шлюбі з зазначенням всіх наявних даних про другого з подружжя; об`єднати виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 в зведене; повідомити суд і стягувача про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання відповідно до вимоги статті 453 ЦПК України та щомісяця надсилати суду та Стягувачу звіт про здійснення виконавчих дій протягом поточного місяця і загалом за весь період виконання; направити до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України;
постановити окрему ухвалу щодо ознак завідомо неправомірних дій і бездіяльності, а отже і ознак кримінального правопорушення, вчинених виконавцями та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності та до органу досудового розслідування на підставі частини третьої 262 ЦПК України;
зобов`язати виконавців звернутися до суду із заявою (поданням) про видачу дублікатів виконавчих документів (які зазначені вище) не пізніше наступного робочого дня з дня винесення ними постанов про відновлення виконавчих проваджень;
відновити строки для пред`явлення вказаних виконавчих документів до виконання;
зобов`язати виконавців внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням ними постанов про відновлення виконавчих проваджень.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано неправомірними дії державних виконавців Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О. В. та державного виконавця Васильченка М. М., заінтересована особа ОСОБА_2 щодо винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувача у виконавчих провадженнях № 48812598 та № 51122703 та скасовано постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 жовтня 2019 року (виконавче провадження № 51122703) та від 13 травня 2020 року (виконавче провадження № 48812598).
 
В задоволенні іншої частини скарги  ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 вважає, що його права порушені діями та бездіяльністю державних виконавців, які полягають в тому, що останніми не вжито всіх можливих дій та заходів з розшуку майна, коштів, цінностей та інших активів боржника. Якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. Такі дії вчиняються виконавцем при дотримані вказаних вище умов. Однак у суду відсутні відомості, що такі дані на час відкриття виконавчого провадження державним виконавцям були надані заявником. Як вбачається з листа начальник відділу Сидорчук Л., в ході проведення виконавчих дій встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкті, майна зареєстрованого за ОСОБА_2 не виявлено. Разом з тим, єдина інформаційна база, яка містить відомості про права на нерухоме майно та їх обтяження була введена в дію 2013 року. До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, у випадку реєстрації права власності до введення в дію електронного реєстру, такі дані знаходяться у відповідному відділі бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна. Сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату. За таких обставин, оскаржувані постанови не відповідають вимогам закону та обмежують права стягувача, оскільки виконавчим органом не доведено протилежне. Одним із способів поновлення порушених прав з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій є визнання незаконною та скасування прийнятих ним рішень у межах виконавчого провадження, якими є постанова державного виконавця. Тому суд зробив висновок про задоволення скарги в частині визнання дій державних виконавців Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О. В. та Васильченка М. М. щодо винесення постанов неправомірними та усунення такого порушення.
 
Суд першої інстанції вказав, що інші вимоги, заявлені в поданій скарзі та уточненнях, задоволенню не підлягають. Суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, суд не вбачав підстав для зобов`язання наперед державних виконавців вчинити дії, зазначені заявником в прохальній частині рішення, оскільки вказані дії належать виключно до дискреційних повноважень та компетенції державних виконавців і можуть бути предметом оскарження в ході здійснення виконавчого провадження.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги є тотожними доводам самої скарги, які були предметом розгляду суду першої інстанції, і яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і колегія суддів погоджується з висновками суду. Суд першої інстанції, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про часткове задоволення скарги. При цьому суд створив всі умови для змагальності сторін, в тому числі роз`яснював права сторонам їх права та обов`язку доведення тих обставин на які вони посилались на підтвердження своїх вимог. Виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, суд не вбачає підстав для зобов`язання наперед державних виконавців вчинити дії, зазначені заявником в прохальній частині скарги, оскільки вказані дії належать виключно до дискреційних повноважень та компетенції державних виконавців і можуть бути предметом оскарження в ході здійснення виконавчого провадження. Тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні інших вимог ОСОБА_1 . 
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив: ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року скасувати в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні інших заявлених в скарзі вимог; постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року скасувати; передати справу на новий розгляд в частині інших заявлених в скарзі вимог до Солом`янського районного суду м. Києва.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права, не розглянуті всі вимоги скарги, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Так судом першої інстанції були розглянуті і визнані неправомірними лише дії виконавців щодо винесення постанов, але не була розглянута інша вимога скарги - визнати бездіяльність виконавців неправомірною. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим кодексом. Це положення закону саме зобов`язує, а не надає можливість суду, при таких обставинах застосувати до відповідної особи заходи процесуального примусу. Всупереч цим вимогам процесуального закону суд першої інстанції заходів процесуального примусу не застосував та розглянув скаргу без важливих доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Так само судом першої інстанції не розглянута бездіяльність виконавців щодо порушення ними норм частини п`ятої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не внесення виконавцями відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Ця бездіяльність виконавців надала можливість боржнику здійснити дії щодо відчуження належного йому майна і істотно ускладнити чи унеможливити звернення стягнення на це майно, як і виконання рішення суду загалом. Задля встановлення таких фактів, ОСОБА_1 просив апеляційний суд направити запит до Департаменту нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України. Але апеляційним судом це клопотання не розглянуто без повідомлення причин.
 
Суд першої інстанції також не розглянув вимогу ОСОБА_1 : постановити окрему ухвалу щодо ознак завідомо неправомірних дій і бездіяльності, а отже і ознак кримінального правопорушення, вчинених виконавцями та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності та до органу досудового розслідування.
 
Суд першої інстанції не взяв до уваги та не розглядав інші випадки бездіяльності виконавців, що ОСОБА_1 навів в скарзі, зокрема порушення ними положень частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», коли вони проігнорували заяви про імовірні місця знаходження майна боржника та не направили запити у вказані в цих заявах установи, які могли б підтвердити наявність такого майна.
 
Оскільки судом першої інстанції не розглянуто клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо ознак завідомо неправомірних дій і бездіяльності, а отже і ознак кримінального правопорушення, вчинених виконавцями в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив апеляційний суд постановити ухвалу, якою зобов`язати суд першої інстанції вирішити питання про ухвалення додаткових рішень відповідно до заявлених ним в скарзі вимог: 1) щодо визнання бездіяльності виконавців неправомірною; 2) відносно винесення окремої ухвали щодо ознак завідомо неправомірних дій і бездіяльності, а отже і ознак кримінального правопорушення, вчинених виконавцями; 3) щодо наслідків невиконання виконавцями і органом державної виконавчої служби суду першої інстанції про витребування доказів відповідно до частини восьмої статті 84 ЦПК України. Але апеляційний суд ці вимоги також не розглянув.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року призначено справу до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 31 травня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (порушення судами норм процесуального права).
 
Позиція Верховного Суду
 
Суди встановили, що у провадженні Деснянського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції України (м. Київ) перебували виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 з примусового виконання виданих Солом`янським районним судом м. Києві виконавчих листів № 2-4888/13 від 12 листопада 2014 року та № 51122703 від 22 жовтеня 2019 року (стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 ).
 
Постановами державних виконавців Васильченко М. М. та Савенкової О. В. від 22 жовтня 2019 року та від 13 травня 2020 року виконавчі документи по виконавчим провадженням № 51122703 та № 48812598 були повернуті стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року вирішено питання про витребування доказів: виконавчого провадження № 48812598 та виконавчого провадження № 51122703.
 
Виконавчі провадження органом державної виконавчої служби надані не були.
 
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (частина четверта статті 81 ЦПК України).
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
 
У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення (пункти 1, 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України).
 
У резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог (пункт 1 частини п`ятої статті 265 ЦПК України).
 
У справі, що переглядається:
            суди не звернули увагу, що: скарга подавалась на дії та бездіяльність державних виконавців; у зв`язку з бездіяльністю державних виконавців, особа, яка подала скаргу на дії та бездіяльність виконавців просила визнати бездіяльність виконавців незаконною та зобов`язати виконавців вчинити певні дії, а саме: 1) зобов`язати виконавців та орган державної виконавчої служби в рамках проваджень постановити ухвалу про арешт коштів, цінностей та майна, що належать боржнику, 2) звернути стягнення на майно боржника, 3) прийняти постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника на рахунках і на зберіганні у банківських установах, здійснити належні дії щодо стягнення цих коштів, 4) направити запити про наявність майна, земельних ділянок, транспортних засобів і плавзасобів у боржника до відповідних установ, 5) об`єднати виконавчі провадження № 48812598 та № 51122703 в зведене, 6) направити до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, 7) направити запити про підтвердження перебування боржника у шлюбі з зазначенням всіх наявних даних про другого з подружжя, 8) щомісяця надсилати суду та стягувачу звіт про здійснення виконавчих дій протягом поточного місяця і загалом за весь період виконання, 9) звернутись за дублікатами виконавчих документів, 10) внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників;
            аналіз матеріалів справи свідчить, що суд першої інстанції, відповідно до частини четвертої статті 81 ЦПК України зобов`язано державних виконавців надати копії зведених виконавчих проваджень № 48812598 та № 51122703 та роз`яснено, що у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (а. с. 16); матеріали виконавчих проваджень відсутні; встановивши факт невиконання державними виконавцями ухвали суду першої інстанції від 04 листопада 2021 року про витребування копій зведених виконавчих проваджень № 48812598 та № 51122703 наслідки передбачені в частині четвертій статті 81 ЦПК України не застосував;
            при відмові у задоволенні вимог скарги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не мотивували: з яких підстав відхиляється кожна із вимог скаржника зобов`язати вчинити виконавців кожну зі визначених дій; чим підтверджується відсутність бездіяльності державних виконавців або необхідність вчинення кожної з виконавчих дій, які були зазначені в скарзі; не встановили чи є неправомірною бездіяльністю дії державних виконавців щодо невчинення дій по зверненню за дублікатами виконавчих документів, по внесенню відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників;
            за таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні скарги в частині вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності виконавців неправомірною та зобов`язання державних виконавців усунути порушення та вчинити дії.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «посилання в касаційній скарзі на непостановлення окремої ухвали не свідчить про несправедливу процедуру. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».
 
Тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про безпідставну відмову в постановленні окремої ухвали.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені частково без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу необхідно задовольнити частково; судові рішення в частині вимог скарги про визнання бездіяльності виконавців неправомірною та зобов`язання усунення порушень виконавцями скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд; в частині відмови в постановленні окремої ухвали оскаржені судові рішення належить залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в частині вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності виконавців неправомірною та зобов`язання державних виконавців усунути порушення та вчинити дії скасувати.
 
Справу № 760/23512/20 в частині відмови в задоволенні вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності виконавців неправомірною та зобов`язання державних виконавців усунути порушення та вчинити дії передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 постановити окрему ухвалу щодо ознак завідомо неправомірних дій і бездіяльності залишити без змін.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в скасованих частинах втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
                                                                                                        І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук