Справа № 343/1861/21 
Провадження № 33/4808/717/21 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Піварчука Михайла Івановича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, тимчасово не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
притягнено до адміністративної відповідальності за  ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі  1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік із стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення. Стверджує, що працівниками поліції не були роз`ясненні права, й зважаючи на його молодий вік, він не міг в повній міри захищати свої права, а тому робив все під диктовку працівника поліції. Звертає увагу на те, що відеозйомка не є безперервною, а тому, на думку апелянта, наявність свідків є обов`язковою. Висловив свою незгоду й з надуманою причиною зупинки його транспортного засобу працівниками поліції, як недостатньо освітлювався задній номерний знак, що не передбачено жодним нормативним актом, зокрема Законом України «Про національну поліцію», й працівниками поліції не було притягнено його до відповідальності за це порушення. Стверджує, що він не був в стані алкогольного сп`яніння, й випите ним пиво напередодні о 17-00 годині, не змогло показати стан сп`яніння з показником 0,91% (проміле). Вважає, що суддя поверхнево здійснив розгляд справи, без належної оцінки всіх обставин справи, без допиту поліцейського, що склав протокол.
       Постановою суду встановлено, що  ОСОБА_1 22.09.2021 року о 02-48 год. в м.Долина по вул. Нафтовиків, керував транспортним засобом RENAULT MEGANE SCENIC д.р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням  приладу "Драгер-6820", проба позитивна 0,91 проміле, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України.

В судове засідання з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, та його захисник Піварчук М.І., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. 
В суді апеляційної інстанції:
- ОСОБА_1 та його захисник Піварчук М.І., підтримали доводи апеляційної скарги та наголошували на тому, що працівниками поліції незаконно було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння, й користуючись молодим віком ОСОБА_1 , без роз`яснення йому прав на захист, склали незаконний протокол, а суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи. Просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апелянта, доходжу висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову судді - без змін, виходячи з таких підстав.
Доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, що, на переконання останнього, підтверджується змістом відеозапису, не знайшли свого підтвердження. 
Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.122018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 року за №28/32999.
Оскільки, відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення і допомагає  всебічно, повно і об`єктивно дослідити  обставин справи в їх сукупності, доводи апелянта спростовуються змістом обставин, що зафіксовані на вказаних відеофайлах.
       Так, переглядом відеозапису, долученого до матеріалів провадження на диску, що складається із 6 відеофайлів, зафіксованих як з відеореєстратору, так й з нагрудних камер поліцейських (а.п. 9), вбачається рух транспортного засобу за кермом якого перебуває ОСОБА_1 . Поліцейський повідомив водієві про причину зупинки транспортного засобу, а саме про те, що відсутня належна під світка номерного знаку; про наявність ознак алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, та запропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що водій погоджується. Результат огляду становить 0,91 % проміле, з яким погоджується водій. Працівник поліції роз`яснив водієві про те, що буде складатись протокол про адміністративне за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з одночасним роз`ясненням прав, передбачених ст.63 Конституції України. Водія відсторонено від керування. При цьому чути як особа, якій передано право керування, перепитує працівника поліції чи потрібний їм захисник на суд. 
Оскільки працівниками поліції у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (що відображено у Направленні), вимога працівника поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була законною та обґрунтованою.
Вказаним відеозаписом повністю спростовуються доводи апелянта в частині надуманою причиною зупинки його транспортного засобу працівниками поліції, як недостатньо освітлювався задній номерний знак, оскільки на диску містить файл із фотозображення, з якого чітко вбачається, що номерний знак дійсно не мав належного освітлення. 
Твердження апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом по справі, оскільки є неповним, тобто не вівся безперервно, і не у повному стані, як того вимагає Інструкція, а тому, на думку апелянта, участь свідків є обов`язковою, суперечить вимогам закону, зокрема приписам ч. 2 ст. 266 КУпАП, якими чітко передбачено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
В даному конкретному випадку працівниками поліції були застосовані відереєстратор, відеозапис якого долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, а тому участь свідків не є обов`язковою. 
Зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин щодо проходження огляду ОСОБА_1 . Порушень з боку поліцейських, які б тягли за собою визнання доказів недопустимими, не вбачається.
Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не були роз`ясненні права, й зважаючи на його молодий вік, він не міг в повній міри захищати свої права, а тому робив все під диктовку працівника поліції, спростовуються як змістом відеозапису, так й протоколом про адміністративне правопорушення, в якому стоїть підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності про те, що останній ознайомлений зі змістом, зокрема й з роз`ясненням прав, передбачених як ст. 63 Конституції України, так й ст. 268 КУпАП (а.п. 1)
Відомостей про те, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання, стороною захисту не надано.
Оскільки стороною захисту не надано жодних відомостей щодо звернення з заявою до відповідних органів з приводу протиправних дій працівників патрульної поліції, доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу. 
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обставини, що містяться на вказаному відеозапису, повністю узгоджуються зі змістом інших доказів по справі.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №458077 від 22.09.2021 року, в якому зазначено обставини вчинення адміністративного правопорушення; роздруківкою приладу «Драгер» з показником огляду 0,91% проміле та підписом ОСОБА_1 ; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, де в графі «з результатом згоден» стоїть підпис ОСОБА_1 ; направленням до медичного закладу з вказівкою на виявлені працівниками поліції ознаки сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова слів, нестійка хода), та відміткою про те, що ОСОБА_1 відмовився проїхати до лікарні; рапортом працівника поліції; свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки, а саме приладу «Драгер», що є чинним на час проведення огляду; долученим до матеріалів справи диском з відеофіксацією вчиненого правопорушення (а.п. 1-9).
Зібрані по справі докази є належними та допустимими, взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції.
Незгода апелянта з оцінкою судом доказів, не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, й суд оцінює всі докази безпосередньо як кожного доказу окремо, так й у взаємозв`язку. 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, враховую також й те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив обставини викладені у протоколі, вину визнав повністю (а.п. 24).
Твердження апелянта про те, що о він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, й випите ним пиво напередодні о 17-00 годині, не змогло показати стан сп`яніння з показником 0.91% (проміле), спростовується показником приладу «Драгер», й згодою останнього з ним. 
Посилання апелянта на те, що він їхав по ліки для батька, не є обставиною, що унеможливлює відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не доводить того факту, що ОСОБА_1 діяв в межах крайньої необхідності. Вказані пояснення апелянта розцінюю як спосіб захисту останнього з метою уникнення від адміністративної відповідальності.
Під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта про поверхневий розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які суд дослідив без порушень вимог закону, надавши їм правильну оцінку.
Посилання апелянта на те, що в суді першої інстанції не було допитано в якості свідка працівника поліції, як на підставу неповноти судового розгляду, є безпідставним,за умови того, що пояснення свідків чи працівників поліції не є єдиними доказами по справі, й суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює всі докази по справі у їх сукупності та взаємозв`язку. 
Більш того, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 заявлялось клопотання про виклик будь-яких осіб, зокрема й поліцейського, в той час як суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.
Отже, оскільки диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в діях ОСОБА_1 є склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення. 
Враховуючи викладене, доходжу висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При призначенні ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення були належним чином враховані вимоги ст.ст. 23,33 КУпАП, й суд першої наклав на ОСОБА_1 справедливе адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що є безальтернативним.
Порушень вимог КУпАП, які б стали підставою для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення, не встановлено. Підстави для закриття провадження по справі, як про це наголошує апелянт в апеляційній скарзі, також відсутні.
Беручи до уваги викладене, доходжу висновку, що постанову суду належить залишити без змін, а апеляційна скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді  Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2021 року щодо  ОСОБА_1 за  ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        В.В. Повзло