ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 р.	Справа № 520/7015/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 29.06.21 року по справі № 520/7015/21
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив суд першої інстанції: 
- визнати незаконним та скасувати Рішення № 27 від 15.02.2021 року відділу перерахунку пенсій № 3 (м. Ізюм) управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп(ІІ) 2019, як таке, що не відповідає нормі прямої дії частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішенню Конституційного Суду України від 25 квітня 2019;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області  вчинити дії та провести ОСОБА_1 , виплати пенсії, як інваліду війни та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання військової служби, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019, обчисленої з 25 квітня 2019р. щомісячно - у розмірі 20865грн.(4173 х 5), з 1 січня 2020 року у розмірі 23615грн.(4723 х 5) та починаючи з 1 січня 2021 року у розмірі 30000грн.(6000 х 5) з урахуванням виплачених сум, та в подальшому виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року довічно.; 
- стягнути з Головного управління ПФУ в Харківській області 121168 грн.  завданої моральної шкоди.
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;
- допустити негайне виконання рішення суду. 
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що  приписи ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині «дійсної строкової» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а відтак, позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 вказаного Закону з 25.04.2019. Зазначає, що набуття з 01.07.2019 року чинності Постановою КМУ від 26.06.2019 № 543 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ», якою внесено зміни до п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210 не впливає на законодавчо визначене право позивача на отримання з 25.04.2019 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року в задоволенні адміністративного позову   ОСОБА_1     до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області     про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії– відмовлено. 
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 р. про відмову в задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.           Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Харківській області щодо відмови у перерахунку і виплати   ОСОБА_1 , пенсії інваліда війни та учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання військової служби, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019, обчисленої з 25 квітня 2019р. щомісячно - у розмірі 20865грн.(4173 х 5); з 1 січня 2020року у розмірі 23615грн.(4723 х 5) та починаючи з 1 січня 2021року у розмірі 23615грн. (4723 х 5) з урахуванням виплачених сум, і в подальшому виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року довічно. Визнати незаконним та скасувати Рішення № 27 від 15.Ы2.2021 року відділу перерахунку пенсій №3 (м. Ізюм) управління пенсійного забезпечення головного управління пенсійного фонду України в  Харківській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп 2019, як таке що не відповідає нормі частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішенню Конституційного Суду України від 25 квітня 2019. Зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області вчинити дії та провести ОСОБА_1 , виплати пенсії, як інваліду війни та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання військової служби, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до частини 3 статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 та Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019р. у справі № 520/5662/19, обчисленої з 25 квітня 2019р. щомісячно - у розмірі 20865грн.(4173 х 5) та з 1 січня 2020року у розмірі 23615грн.(4723 х 5) з урахуванням виплачених сум, та в подальшому виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року довічно. Стягнути з Головного управління ПФУ в Харківській області 91168грн. завданої моральної шкоди. Зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та допустити негайне виконання рішення суду.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що з доводами та висновками суду                             не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам і не ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів та відповідних норм матеріального і процесуального права. Посилається, що він є учасником     ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, як військовослужбовець був призваний для проведення робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є інвалідом війни 3 групи, та згідно довідки МСЕК захворювання отримано при виконанні обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що перебував та перебуває     на обліку в органах ПФУ Харківської області та отримує пенсію за належно поданою заявою і доданими документами. Посилається, що органом ПФУ Харківської області на виконання Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року  пенсія по інвалідності учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у  період військової служби, за матеріалами пенсійної справи у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року не обчислено. Зазначає, що 23 жовтня 2019 року та 02.03.2020 року він звертався до Головного управління ПФУ в Харківській області з заявою згідно Порядку № 22-1 та просив провести йому перерахунок та виплату пенсії, обчисливши її в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"  і на виконання Рішення Конституційного Суду України. Вважає, що в порушення вищевикладених норм законодавства, Рішення Конституційного Суду України, яке є остаточним, органом ПФУ в Харківській області перерахунок не здійснено, пенсія виплачується на підставі підзаконного акту. Вчинені Розпорядження про призначення пенсії на його адресу не надаються, за результатами розгляду заяв відповідне рішення не приймається. Протиправна бездіяльність ГУ ПФУ оскаржена в судовому порядку. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі №520/4815/2020 (набрало законної сили 07.08,2020) визнано протиправною бездіяльність ҐУ ПФУ в Харківській області та зобов`язано повторно розглянути заяви від 23.10.2019 та від 02.03.2020, за результатами яких прийняти відповідне рішення. Відділ перерахунку пенсій № 3 (м. Ізюм) управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Рішенням №27 від 15.02.2021 (отримано безпосередньо за викликом по телефону), на виконання рішення суду від 01.06.2020 №520/4815/2020 відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за заявою від 23.10.2019 №3180 згідно рішення Конституційного суду України від 02.04.2019 № 1-рп(ІІ)2019 у зв`язку з тим що під час участі у ліквідації наслідків аварії ЧАЕС він мав статус військовозобов`язаного. Орган ПФУ під час здійснення розрахунку пенсії, всупереч Закону застосовує підзаконний акт, який не  має вищої юридичної сили. При цьому, стверджуючи про нарахування пенсії згідно ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та за рішенням  суду, розрахунок здійснює на підставі підзаконного акту, який не має вищої юридичної сили над законом, а також повідомляє що доплату за період з 25.04.2019 по 30.06.2019 буде проведено відповідно до Постанови КМУ від 22.08.18 №649. В порушення принципу «вищої сили закону над підзаконним актом» а також встановленої дії принципу незворотності нормативно правового акту в часі в силу приписів ст. 58 Конституції, орган ПФУ порушує передбачені законом та судовим рішенням соціальні гарантії. Посилається на практику Верховного Суду у зразковій справі №520/12609/19 (постанова від 20.05.2021 р., залишена в сили постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021 р.). Вважає, що у спірних правовідносинах мала б бути застосована ч.3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не підзаконний акт, що також кореспондується з висновками у зразковій справі №520/12609/19.  Бездіяльність та дії відповідача порушує гарантоване статтею 1 Протоколу 1 Конвенції право мирно володіти своїм майном та ст.6 Конвенції про належне здійснення правосуддя та справедливий суд. Посилається на практику Європейського суду з прав людини.  Вважає, що наведені ним доводи і обґрунтування є достатніми для задоволення апеляційної скарги, оскільки вимоги ґрунтуються на чітких законодавчих положеннях та рішенні Конституційного Суду України.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до ст.304 КАС України. 
          Позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням, в якому зазначає  про те, що у спірних правовідносинах має застосовуватися саме норма прямої дії ч.3 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказана норма не містить положень та не уповноважує здійснювати обчислення пенсії за актами КМУ. Вважає, що суд не застосував правовий акт, який має вищу юридичну силу та принципи верховенства права і постановив незаконне рішення, що порушує права та інтереси позивача і які мають бути відновлені в судовому порядку, як соціальна справедливість особі, що втратила власне здоров`я під час виконання військової служби, що є доведеним належними доказами. Просить задовольнити скаргу у повному обсязі. Розгляд справи прохав     провести без участі позивача.
          Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були  повідомлені  заздалегідь та належним чином.
          Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції    переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області  та йому призначена державна пенсія по інвалідності відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
          Позивач звернувся до відповідача з заявою від 23.10.2019 щодо проведення перерахунку та виплати пенсії шляхом обчислення її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати по формулі П=%*5Зп (мін), де % - відсоток втрати працездатності, П – пенсія, Зп (мін) – розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
          Рішенням №27 від 15.02.2021 за результатами повторного розгляду вказаної заяви в задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав, з урахуванням положень п. 9-1 Постанови КМУ № 1210 від 23.11.2011.
Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням пенсійного органу, вважаючи його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з позовом. 
Приймаючи рішення  про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі по тексту - Закон №796-ХІІ).
          Відповідно до ст.9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
          Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» ст.59 Закону України №796-ХІІ викладено у іншій редакції, якою розширено перелік категорій осіб, які мають право на отримання пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
          Закон України №2148-VIII в частині зазначених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01.10.2017 року.
          Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019 Справа №3-14/2019 (402/19, 1737/19) у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
          Отже, з 25.04.2019 року чинними є положення ч.3 ст.59 Закону України №796-ХІІ, згідно з якими особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
          Тобто, фактично в результаті ухвалення Рішення Конституційним Судом України змінено положення частини третьої статті 59 Закону України №796-ХІІ, оскільки розширено раніше встановлений перелік осіб, на яких поширюється порядок обчислення пенсій по інвалідності, визначений цими положеннями Закону.
Отже, особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з ч.3 ст.59 Зaкoну Укрaїни «Прo статус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» з 25.04.2019 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію по інвалідності 3 групи, внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби при ліквідації аварії на ЧАЕС, обчисленої в розмірі відшкодування фактичних збитків згідно з Законом  України №796-ХІІ. 
З 01.07.2019 р. позивачу було проведено перерахунок пенсії відповідно до Постанови КМУ від 26.06.2019 р. №543 з п`ятикратного розміру мінімальної  заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою визначеною  Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 р. №1210. 
          Колегія суддів звертає увагу, що фактично в спірних правовідносинах суть спору зводиться до того, що позивач не погоджується з тим, що пенсія по інвалідності була перерахована йому за формулою, визначеною пунктом 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, а не відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Надаючи оцінку таким доводами позивача, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
          Відповідно до приписів ст.54 Закону України №796-XII (в редакції станом на час спірних правовідносин) порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються Кабінетом Міністрів України.
          Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Порядок №1210).
          Відповідно до п.9 Порядку №1210 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначаються за формулою.
              Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року №851 внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, згідно з якими згаданий Порядок доповнено пунктом 9-1, відповідно до якого за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П = Зс х Кзс х (Кв : 100%),     де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
          Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою:     Кзс = (Зп (мін) х 5) : Зс1, де Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи. У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543 (яка набрала чинності з 01.07.2019) абзац перший пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (Офіційний вісник України, 2011 р., № 92, ст. 3343; 2017 р., № 94, ст. 2841), викласти в такій редакції: “9-1. За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою:”.
          Верховний Суд у постанові від 11.12.2018 у справі №822/1346/18 (адміністративне провадження №К/9901/62803/18) зазначив, що пункт 9-1 Порядку №1210 прийнятий на реалізацію норми частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відтак може бути застосований виключно до осіб, на яких поширюється дія частини третьої статті 59 вказаного Закону.
          Колегія суддів зазначає, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 20 травня 2020 року у зразковій справі №520/12609/19, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, наведено висновок про те, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з частиною третьою статті 59 Зaкoну №796-XII.
          Разом з цим, Верховний Суд зауважив, що при обчисленні розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 54 Закону №796-XII, її розмір визначається відповідно до вимог частини третьої статті 59 цього Закону за бажанням особи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, та з урахуванням формули, передбаченої пунктом 9-1 Порядку №1210.
Відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          При цьому, з огляду на зазначене вище, посилання скаржника     на висновки Верховного Суду  у зразковій справі №520/12609/19, в обґрунтування своєї позиції, зокрема щодо застосування у спірних правовідносинах саме норми ч.3 ст.59 Закону № 796-XII, а не підзаконного акту є такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні змісту вказаного рішення суду у зразковій справі.
Також, щодо посилання скаржника на інші правові позиції Верховного Суду в обґрунтування своєї позиції, то колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України врахуванню у спірних правовідносинах підлягають висновки Верховного Суду (Великої Палати) у зразковій справі №520/12609/19.
Застосування формули, передбаченої Порядком №1210, при обчисленні розміру пенсії узгоджується зі змістом частини третьої статті 59 Закону №796-XII, що передбачає право особи на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до цього Закону або за бажанням - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Тобто, за Законом №796-XII умови, порядок призначення пенсії по інвалідності визначаються актами Кабінету Міністрів України, і розмір пенсії може бути обчислений, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
При цьому, Закон №796-XII не містить положень про те, що пенсія по інвалідності розраховується саме в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, водночас передбачають проведення розрахунку пенсії у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, за формулою, в якій однією зі складових є п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
За такого правового регулювання та висновків Верховного Суду у зразковій справі, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, відмовляючи в задоволенні позову, оскільки пункт 9-1 Порядку № 1210 прийнятий на виконання норми ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак повинен бути застосований до спірних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 прийнята з метою практичної реалізації статей 54, 57 та 59 Закону №796-XII та в силу статті 117 Конституції України є обов`язковою до виконання.
          П`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, це лише вихідний показник для обчислення пенсії, який сам по собі не враховує індивідуальних особливостей кожного окремого пенсіонера (зокрема, розміру відшкодування фактичних збитків (у відсотках)), а тому застосування формули, наведеної у пункті 9-1 Порядку №1210, дозволяє визначити розмір пенсії індивідуально для кожного пенсіонера із врахуванням його особливостей. Незастосування ж вказаної формули при обчисленні пенсії призведе до встановлення єдиного розміру пенсії для всіх пенсіонерів безвідносно до особливостей кожного, що в свою чергу не сприятимете належному та справедливому пенсійному забезпеченню окремо взятого пенсіонера.
Отже, відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно ч.3 ст. 59 Закону № 796-XII з 25.04.2019 без застосування формули, зазначеної в постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Колегія суддів наголошує, що пенсія позивача була перерахована з 01.07.2019 р. із застосуванням формули, відображеної у пункті 9-1 Порядку №1210 із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. 
          Відтак, із урахуванням вищевикладеного, відповідач при перерахунку та виплаті пенсії, діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.
Відповідно доводи скаржника та відповідні вимоги позову про необхідність зобов`язання  Головне управління ПФУ в Харківській області вчинити дії та провести ОСОБА_1 виплати пенсії, як інваліду війни та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання військової служби, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 прямої дії Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019, обчисленої з 25 квітня 2019р. щомісячно - у розмірі 20865грн.(4173 х 5), з 1 січня 2020 року у розмірі 23615грн.(4723 х 5) та починаючи з 1 січня 2021 року у розмірі 30000грн.(6000 х 5) з урахуванням виплачених сум, та в подальшому виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року довічно є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам.
Колегія суддів зазначає, що Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019 не містить висновків про необхідність обчислення пенсії по інвалідності виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Так само, у цьому рішенні відсутні висновки про можливість (доцільність, необхідність) обчислення пенсійних виплат по інвалідності у розмірах, визначених Законом №2262-ХІІ.
Щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління ПФУ в Харківській області 121168 грн.  завданої моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне. 
          Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
          Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
          Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду встановлено необґрунтованість та безпідставність  вимог ОСОБА_1 , вимоги останнього про стягнення з Головного     управління Пенсійного фонду України в Харківській області 121 168 грн. завданої моральної шкоди, які є пов`язаними не підлягають задоволенню.
За таких обставин, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 . 
          Посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є безпідставним та таким, що порушує гарантоване ст. 1 Протоколу 1 Конвенції право мирно володіти своїм майном та ст.6 Конвенції про належне здійснення правосуддя та справедливий суд є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.
Стосовно посилання скаржника на певні правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях, то колегія суддів їх враховує та зауважує, що висновки суду апеляційної інстанції, викладені в цьому рішенні (постанові) не суперечать їм.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду даної справи відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідно і відсутні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та допустити негайне виконання рішення суду, оскільки зміст норм ст.382 КАС України, а також ст.371 КАС України передбачає застосування цих заходів в разі прийняття рішення на користь позивача, тобто задоволення позовних вимог.     
          Як вбачається з ч. 2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
          Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.
          Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін
          З урахуванням вимог ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності,, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.         
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 по справі № 520/7015/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  08.11.2021 року