Постанова
Іменем України                                        
 
10 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 201/13093/16-ц
провадження № 61-5909св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,         
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: прокуратура Дніпропетровської області, Криворізька міська рада Дніпропетровської області,
третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України 
у Дніпропетровській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Криворізької міської ради Дніпропетровської області та керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, в якому просив стягнути з Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1 500 000,00 грн та стягнути                    з Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 20 000,00 грн.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він на підставі нотаріально посвідченого договору від 26 березня 2004 року, який укладений між ним та ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14136»,                       є власником нежитлових приміщень - складу легкозаймистих речовин та гаража по  АДРЕСА_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня             2006 року за ним визнано право власності на нежитлові будівлі                                                         по АДРЕСА_1 , право власності на вказані нежитлові будівлі зареєстроване в БТІ.
31 липня 2006 року між ним та Криворізькою міською радою укладена тимчасова угода про сплату за фактичне користування земельною ділянкою під вказаними спорудами, ця угода діяла до 24 липня 2007 року.
Криворізька міська прокуратура постановою від 05 березня 2013 року № 27  ініціювала проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням                         і застосуванням земельного законодавства ФОП ОСОБА_1                       27 березня 2013 року складений акт перевірки, на підставі якого йому надано припис про усунення порушень вимог чинного земельного законодавства (оформити документи на користування земельною ділянкою).
Криворізький прокурор в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня     2013 року у справі № 904/6478/13, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 травня            2014 року, позов прокурора задоволено.
Постановою Вищого господарського суду України від 13 серпня 2014 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня        2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 травня 2014 року скасовано, справу № 904/6478/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року у справі № 904/6478/13, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 лютого            2015 року, у задоволенні позову Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради відмовлено.
Вказував на те, що фактично вказаними судовим рішеннями визнано незаконними дії та рішення органу прокуратури та Криворізької міської ради.
Зазначав, що протягом 2013-2015 років він провів значну кількість часу             у судах та судових засіданнях, доказуючи свою невинуватість, відчув суттєве погіршення здоров`я (почав втрачати зір), втратив сон та апетит, майже не займався підприємницькою діяльністю та не отримував прибуток, оскільки весь час витрачав на суди.
Також за цей час він втратив інвесторів (за домовленістю з якими мав розширити сферу діяльності - відкриття шиномонтажу для вантажних автомобілів, автостоянки та кафе), оскільки інвестори не бажали вкладати кошти у проблемний бізнес.
Крім того, він намагався продати свою нерухомість, однак покупець, дізнавшись про судовий спір щодо оренди землі з міською радою, відмовився від купівлі проблемної нерухомості.
Вказував на те, що він витрачав кошти на участь у судових засіданнях,                   у зв`язку з використанням особистого автомобіля, та сплати судових зборів.
Внаслідок вказаних протиправних дій йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 1 500 000,00 грн.
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 подав доповнення до позовної заяви,        у якому просив стягнути з Державного бюджету України в особі Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь у рахунок компенсації за завдану моральну шкоду кошти у сумі           100 000,00 грн та стягнути з Державного бюджету України в особі Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди (втрачена вигода) кошти у сумі 1 474 920,00 грн, а також зобов`язати Державну казначейську службу України стягнути зазначені платежі із Державного бюджету України.
 
У доповненнях до позовної заяви ОСОБА_1 як на підставу відшкодування майнової шкоди посилався на те, що неодержаний ним прибуток полягав у неотриманні орендної плати за оренду нежитлових приміщень відповідно до попереднього договору від 04 березня 2013 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Санторин», а також втрачену ним вигоду в результаті відмови ОСОБА_2 від укладення договору купівлі-продажу приміщень та неможливістю продажу приміщень.
Також у доповненнях до позовної заяви позивач визначив третьою особою      у справі - Головне управління Державної казначейської служби України                                      у Дніпропетровській області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року, ухваленим у складі судді Антонюка О. А., у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність протиправної поведінки               з боку відповідачів при здійсненні ними своїх повноважень та, як наслідок, наявність підстав для відшкодування йому моральної та майнової шкоди.
 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач, заявляючи до стягнення 20 000,00 грн, зазначав, що ці кошти є втраченим ним заробітком,          у зв`язку з витрачанням робочого часу на участь у розгляді судових справ. При цьому розрахунок заявлених витрат позивачем не здійснено та до позовної заяви не долучено. Вимога позивача про стягнення втраченого заробітку (упущеної вигоди) є необґрунтованою, оскільки не підтверджена жодними належними доказами та є лише припущенням.
Крім того, заявлена позивачем до стягнення майнова шкода (витрати, пов`язані з прибуттям до судових засідань та витрати на оплату судового збору) фактично є судовими витратами, пов`язаними з розглядом судових справ № 904/6478/13 та № 210/7641/13-а, а не шкодою у розумінні норм статей 1166, 1173 ЦК України і збитками в розумінні статті 22 ЦК України, стягнення яких позивач мав право заявити під час слухання вищезазначених судових справ.
 
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, вказував на втрату зору внаслідок протиправних дій відповідачів, на підтвердження чого надав виписні епікризи КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтольмологічна лікарня» від 30 жовтня 2009 року та КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР № 18819 від 03 липня 2013 року, з яких вбачається, що втрата зору у позивача відбулася ще до початку розгляду справи № 904/6478/13 по суті, інших доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та їх розміру в грошовій формі позивач суду не надав, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів своїх вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про стягнення моральної і майнової шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення витрат, задоволено частково.
Стягнуто з Криворізької міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 1 474 920,00 грн та моральну шкоду у сумі 25 000,00 грн.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної виходив із того, що протягом 2013-2015 років позивач був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю, не мав можливості здавати в оренду приміщення і отримувати орендну плату, отже, внаслідок розгляду справ у господарському суді та адміністративному суді за позовами Криворізького прокурора в інтересах держави в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , він не отримував прибутку. 
 
Стягуючи з Криворізької міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача, майнову шкоду в сумі 1 474 920,00 грн, апеляційний суд виходив із того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток за договором оренди, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Санторин».
 
Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивач не довів  вимог щодо упущеної вигоди про неможливість продажу нерухомого майна, оскільки відмова від укладання договору купівлі-продажу приміщення не            є упущеною вигодою.
 
Стягуючи з Криворізької міської ради за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача, моральну шкоду у сумі 25 000,00 грн, апеляційний суд виходив із того, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилась                                      в психологічних та моральних стражданнях внаслідок втрати значних коштів та часу на здійснення захисту від неправомірних дій відповідачів й відновлення втраченої репутації.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У квітні 2021 року Криворізька міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга Криворізької міської ради мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, не встановивши належним чином обставин справи, дійшов помилкового висновку про наявність неправомірних дій відповідачів, внаслідок чого позивач позбвавлений можливості отримати прибуток, застосував закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме положення  статей 22, 1166, 1174 ЦК України.
Розгляд господарської справи № 904/6478/13, на яку посилається позивач, не позбавляв позивача можливості займатися підприємницькою діяльністю, будь-які запобіжні заходи під час її розгляду стосовно ОСОБА_1 не вживались.
У рамках адміністративної справи № 201/7641/13-а відповідачі взагалі не були її учасниками, відповідно, оцінка рішень, дій та бездіяльності як Криворізької міської ради, так і органу прокуратури у цій справі не надавалась.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів наявність протиправної поведінки з боку відповідачів при здійсненні ними своїх повноважень.
Крім того, апеляційний суд, стягуючи на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 1 474 920,00 грн, виходив із того, що внаслідок розірвання договору оренди, який укладений на три роки, позивач втратив заробіток.
Разом із тим, апеляційний суд не врахував, що згідно з положеннями            статті 793 ЦК України такий договір має бути нотаріально посвідчений,                   а договір оренди нежитлових приміщень від 10 травня 2013 року нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним.
Також апеляційний суд, без з`ясування наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності міської ради щодо позивача, факту завдання позивачу моральної шкоди та їх причинно-наслідкового зв`язку, безпідставно стягнув з Криворізької міської ради на користь позивача моральну шкоду.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування статей 22, 1166, 1167, 1174 ЦК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
У квітні 2021 року керівник Дніпропетровської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга керівника Дніпропетровської обласної прокуратури мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, стягуючи на корить позивача майнову шкоду, залишив поза увагою відсутність як у позовній заяві, так                      і в матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували протиправність дій посадових (службових) осіб органів прокуратури або Криворізької міської ради при здійсненні повноважень, покладених на них чинним на той час законодавством; причинно-наслідковий зв`язок між позовом прокурора про стягнення з позивача збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів, та неможливістю здійснювати останнім господарської діяльності, у тому числі передачу нежитлових приміщень в оренду; реальність доходів, які мав би отримати позивач, якби прокурор не звернувся до суду з позовом.
Зазначене свідчить про формальний підхід суду апеляційної інстанції до оцінювання доводів, зазначених у позовній заяві та апеляційній скарзі позивача, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
При цьому апеляційний суд безпідставно взяв до уваги як доказ упущеної вигоди одностороннє дострокове розірвання ТОВ «Санторин» договору                  з позивачем про оренду нерухомого майна. Зазначаючи про неможливість отримання позивачем прибутку протягом 2013-2015 років, суд взагалі не зазначив, на чому гуртуються такі висновки.
Також суд не досліджував питання, яким чином право оренди                                ТОВ «Санторин» майна, яке належить позивачу на праві приватної власності, залежить від судового спору між Криворізькою міською радою та власником майна з приводу плати за землю, яку останній заборгував з 2010 року.
Судом не наведено будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Криворізької міської ради щодо здійснення розрахунку заборгованості позивача перед місцевим бюджетом із плати за землю та неодержаним позивачем прибутком від оренди нежитлових приміщень.
Також апеляційний суд безпідставно стягнув на користь позивача моральну шкоду.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 910/9278/18, від 26 червня 2019 року     у справі № 910/422/18, від 12 жовтня 2018 року у справі № 906/824/17,               від 24 липня 2019 року у справі № 200/14946/16 (провадження                                    № 61-33556св18), від 11 липня 2019 року у справі № 757/24365/18 (провадження № 61-10890св19).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу,                в якому посилався на те, що постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою. 
 
Також у травні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу та клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури.
 
Також у серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про повернення касаційної скарги, поданої особою, яка не має процесуальної дієздатності, - представника Криворізької міської ради Котляра О. М.

 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Криворізької міської ради, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. Зупинено виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Коломієць Г. В., Гулька Б. І.,               Луспеника Д. Д., у цій справі визнано необґрунтованим, вирішення цього питання передано у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
26 березня 2004 року між ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14136», від імені якого діяв ліквідатор Горбенко В. С., та ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу споруд, за умовами якого покупець став власником таких споруд: складу легкозаймистих речовин літ. «К», загальною площею 68,1 кв. м, та гаража       літ. «У», загальною площею 143,8 кв. м, що розташовані                                                   по АДРЕСА_1 . 
 
Право власності на вказані споруди ОСОБА_1 набув 04 січня              2005 року.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 23 березня 2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові будівлі, що  розташовані по АДРЕСА_1 , а саме прохідна літ. «Ж», розміром 12,35 х 4,84 м,            з навісом літ. «3», розміром 12,35 х 13,60 м. Право власності на ці будови                  09 серпня 2006 року зареєстроване КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації».
 
31 липня 2006 року між Криворізькою міською радою та ФОП             ОСОБА_1 укладена тимчасова угода № 798/3 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою.
 
Відповідно до пункту 1 угоди фактичний землекористувач, враховуючи фактичне використання ним земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 241 кв. м, визначеною відповідно до довідки КП «БТІ», нормативна грошова оцінка якої станом на 14 квітня          2005 року складає 478,93 грн/кв. м, для потреб розміщення гаража та складського приміщення сплачує до місцевого бюджету за користування цією земельною ділянкою суму, що відповідає розміру земельного податку, а саме 1 % (від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), що становить 99,55 грн.
 
Вказана угода діє з 31 липня 2006 року по 24 липня 2007 року включно та набуває чинності з дня її підписання сторонами і втрачає свою чинність наступного дня після закінчення терміну дії або достроково у день, що передує дню набуття права користування земельною ділянкою відповідно до Земельного кодексу України. Після закінчення терміну дії угоди подальше користування фактичним землекористувачем земельною ділянкою без оформлення права її користування є неправочинним.
 
Криворізька прокуратура з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері постановою від 05 березня 2013 року № 27 ініціювала проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням земельного законодавства ФОП ОСОБА_1 .
 
До даної перевірки залучено Державну інспекцію сільського господарства         в Дніпропетровській області.
 
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства                             від 27 березня 2013 року, складеним головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області в присутності ФОП ОСОБА_1 , встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,3791 га, розташована у АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка за формою статистичної звітності 6-зєм не обліковується, відноситься до земель, не наданих у власність чи користування, належить до державної власності. Згідно з класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, код класифікації виду цільового призначення землі (КВІДПЗ) - секція 1-12/08 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій», відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення. На земельній ділянці розташовано комплекс для розміщення майстерні технічного обслуговування автомобілів, а саме:
- гараж площею 125,3 кв. м, склад площею 62,4 кв. м, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу ВВВ № 64983 від 26 березня 2004 року, зареєстрованим у КП «Криворізьке БТІ» 04 січня 2005 року за реєстраційним № 612575;
- нежитлова будівля: прохідна розміром 12,35 х 4,85 м, з навісом розміром 12,35 x 13,60 м, яка належить на праві приватної власності                 ОСОБА_1 згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2006 року, зареєстрованого в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 09 серпня 2006 року за реєстраційним № 11493663.
 
Межі земельної ділянки не встановлені. Згідно з розподілом колишнього суцільного майнового комплексу ВАТ «АТП-14136» частина території біля будівель з ремонту автотранспорту огороджена парканом.
 
В акті зазначено, що на порушення вимог статті 125 Земельного кодексу України, правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею        0,3791 га ОСОБА_1 не оформлені. Чим проводилось вимірювання вказаної площі - не зазначено.
 
Перевірка проводилася в присутності ФОП ОСОБА_1 . На підставі акта перевірки від 27 березня 2013 року ФОП ОСОБА_1 надано припис № 27/04 від 27 березня 2013 року щодо усунення порушення земельного законодавства України, а саме: оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 0,3791 га, розташованою у АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
24 травня 2013 року Державною інспекцією сільського господарства                     в Дніпропетровській області складений повторний акт № 135/27 перевірки дотримання вимог земельного законодавства ФОП ОСОБА_1 , яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не виконав умови припису № 27/04 від 27 березня 2013 року щодо оформлення правовстановлюючих документів, користування земельною ділянкою площею 0,3791 га під розміщення майстерні технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим Державною інспекцією сільського господарства Дніпропетровській області складений повторний припис № 114/27 від 24 травня 2013 року про адміністративне правопорушення № 27/05 від 24 травня 2013 року.
 
06 червня 2013 року Комісією з визначення розміру збитків заподіяних власникам землі та землекористувачам, створеною рішенням Виконавчого комітет Криворізької міської ради, складено акт, за яким встановлено, що територіальна громада міста як власник земельної ділянки внаслідок обмеження її прав у результаті використання ФОП ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів земельної ділянки, загальною площею       791 кв. м, під розміщення комплексу (гараж, склад)                                                            по АДРЕСА_2 з 01 червня 2010 року                       по 31 травня 2013 року не одержала дохід (у вигляді орендної плати за землю) до міського бюджету у розмірі 273 812,56 грн, що спричинило заподіяння їй збитків у вказаному розмірі.
Вказаний акт затверджено рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 червня 2013 року № 199.
 
Криворізький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення             з ФОП ОСОБА_1 збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 273 812,56 грн. 
 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня     2013 року у справі № 904/6478/13, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 травня             2014 року, позов прокурора задоволено.
 
Постановою Вищого господарського суду України від 13 серпня 2014 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 жовтня        2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13 травня 2014 року скасовано, справу № 904/6478/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.
 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року у справі № 904/6478/13, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 лютого            2015 року, у задоволенні позову Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради відмовлено.
 
Рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду                 від 08 липня 2018 року у справі № 210/7641/13-а визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради                    від 12 червня 2013 року № 199 про затвердження актів комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам,                      у частині затвердження акта за № 4 від 06 червня 2013 року стосовно ОСОБА_1 .
 
Також установлено, що 30 листопада 2012 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Санторин» укладений протокол про наміри, за яким сторони висловили намір укласти договір оренди нерухомого майна - нежитлових приміщень, які належать на праві приватної власності ФОП                 ОСОБА_1 , за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
04 березня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Санторин» укладений  попередній договір оренди нерухомого майна - нежитлових приміщень.
 
10 травня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Санторин» укладений договір оренди нежитлових приміщень № 13/2.
 
16 травня 2013 року ТОВ «Санторин»  повідомило ФОП ОСОБА_1  про розірвання договору оренди в односторонньому порядку у зв`язку                            з невирішенням орендодавцем спірних питань щодо землі, на якій знаходяться об`єкти нерухомості, що суттєво порушує права та інтереси орендаря.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                        у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                                 і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
 
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, Криворізької міської ради, в якому просив стягнути з Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1 500 000,00 грн та стягнути                           з Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 20 000,00 грн.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
 
02 червня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду доповнення до позовної заяви, у якому позивач як на підставу відшкодування майнової шкоди посилався на те, що неодержаний ним прибуток полягав у неотриманні орендної плати за оренду нежитлових приміщень відповідно до попереднього договору від 04 березня 2013 року, укладеного між                        ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Санторин», а також на втрачену ним вигоду                     внаслідок відмови ОСОБА_2 від укладення договору купівлі-продажу приміщень та неможливістю продажу приміщень.
 
У доповненнях до позовної заяви від 02 червня 2017 року ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України в особі Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь        у рахунок компенсації за завдану моральну шкоду кошти у сумі 100 000,00 грн та стягнути з Державного бюджету України в особі Криворізької міської ради та прокуратури Дніпропетровської області солідарно на його користь                     у рахунок відшкодування завданої майнової шкоди (втрачена вигода) кошти у сумі 1 474 920,00 грн, а також зобов`язати Державну казначейську службу України стягнути зазначені платежі із Державного бюджету України.
 
За змістом частини другої статті 31 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із доповненням до позовної заяви від 02 червня 2017 року, крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.
 
Разом із тим, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог      ОСОБА_1 , суд першої інстанції розглянув позовні вимоги ОСОБА_1 , які викладені у позовній заяві від 28 вересня 2016 року.
 
Отже, позовні вимоги та підстави позову ОСОБА_1 , які викладені          у доповненні до позовної заяви від 02 червня 2017 року, не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
 
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України, згідно з положеннями якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).
 
Аналіз статті 367 ЦПК України свідчить, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції.
 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції                   в апеляційному порядку, фактично вирішив позовні вимоги               ОСОБА_1 , які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тобто в редакції позовної заяви від 02 червня 2017 року, хоча був позбавлений процесуальної можливості вирішувати вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції при вирішенні справи по суті.
 
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.
Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Під час нового розгляду справи суду належить урахувати наведені у цій постанові висновки суду касаційної інстанції, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).
 
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (частина третя статті 403 ЦПК України.
 
Згідно з частиною четвертою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
 
Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Наведені позивачем аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в розумінні приписів статті 403 ЦПК України, не              є тими обставинами, за наявності яких справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Щодо заяви ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу 
 
У заяві ОСОБА_1 просив застосувати до представника Криворізької міської ради Котляра О. М. заходи процесуального примусу, передбачені статтею 148 ЦПК України, за зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.
 
Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених    у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
 
Відповідно до статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу в сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                                   у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
 
Аналізуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування заходів примусу, передбачених статтею 148 ЦПК України, оскільки представник Криворізької міської ради Котляр О. М. не вчиняв дій (бездіяльності), які б могли бути розцінені судом як зловживання процесуальними правами.
 
Щодо заяви ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури 
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
 
Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач, зокрема, вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
 
Статтею 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.
Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.
 
Згідно з частинами першою - третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури,             в якій просив виключити Дніпропетровську обласну прокуратуру з числа учасників справи, касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без розгляду.
 
Заява ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури мотивована тим, що його представник у судовому засіданні апеляційного суду зменшив позовні вимоги, відмовившись від вимог до прокуратури. Постанова апеляційного суду не містить вимог до прокуратури чи до держави, а тому прокурор не може подавати скаргу, оскільки рішення суду не стосується інтересів держави.
 
Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що позивач та його представник у суді апеляційної інстанції не подавав заяву про відмову від позовних вимог до відповідача прокуратури Дніпропетровської області та це питання в установленому ЦПК України порядку суд не вирішував.
 
А тому з підстав, зазначених у заяві, Верховний Суд не може вирішити процесуальне питання про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури.
 
Крім того, подана ОСОБА_1 до Верховного Суду заява про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури не відповідає вимогам статті 206 ЦПК України та в ній не зазначено про повне усвідомлення позивачем наслідків її подання.
 
Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у ході якого позивач не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з заявою про відмову від позовних вимог.
 
Щодо заяви ОСОБА_1 про повернення касаційної скарги, поданої особою, яка не має процесуальної дієздатності
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про повернення касаційної скарги, поданої особою, яка не має процесуальної дієздатності, - представника Криворізької міської ради Котляра О. М.
 
Згідно зі статтею 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.
 
Відповідно до частини третьої статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.
 
Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, представник Криворізької міської ради - Котляр О. М. надав документи, що посвідчують його повноваження на представлення інтересів Криворізької міської ради                     у Верховному Суді, а тому відсутні підстави вважати, що касаційна скарга Криворізької міської ради, яка подана до Верховного Суду у квітні 2021 року, підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу відмовити.
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1  про відмову від позовних вимог до Дніпропетровської обласної прокуратури відмовити.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення касаційної скарги Криворізької міської ради Дніпропетровської області відмовити.
 
Касаційні скарги Криворізької міської ради Дніпропетровської області та керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
 
Рішення  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого  2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 березня         2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць      Р. А. Лідовець