Єдиний унікальний номер 233/5552/20 
Номер провадження 22-ц/804/1932/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Космачевської Т.В., Тимченко О.О.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
представника позивача адвоката Молчанової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових за-сідань № 3 цивільну справу № 233/5552/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД-КОМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, з апеляційною скаргою відповідача Товариства з об-меженою відповідальністю «ТРЕЙД-КОМ» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2021 року (суддя першої інстанції Бєлостоцька О.В.),-
   
В С Т А Н О В И В :

У  грудні  2020  року  позивач  ОСОБА_1 ,  в  інтересах  якого діє адвокат Молчано-ва Н.В., звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД-КОМ» (далі – ТОВ «ТРЕЙД-КОМ») про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
Позов обґрунтований тим, що з 23 квітня 2020 року він працював оператором фрези в ТОВ «ТРЕЙД-КОМ». Наказом № 58/1-к від 18 вересня 2020 року його звільнено з посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог діючого законодавства при звільненні відповідач не видав йому трудову книжку, на його неодноразові звернення з цього приводу не реагував. 28 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку отримав трудову книжку (поштове відправлення № 8530500179587). Проте, письмової згоди на пересилання трудової книжки засобами поштового зв`язку він не надавав. Посилаючись на положення ч. 4 ст. 235 КЗпП України вважає, що у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період часу з 21 вересня 2020 року по 28 листопада 2020 року в розмірі 11 804 грн. 00 коп. (240,90 грн. х 49 робочих днів). 
Просив стягнути з ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» на його користь середній заробіток за час виму-шеного прогулу у сумі 11 804 грн. 00 коп. та судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ТРЕЙД-КОМ»  задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ТОВ «ТРЕЙД-КОМ»  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час за-тримки видачі трудової книжки у розмірі 11 804 грн. 00 коп.,  витрати пов`язані зі сплатою су-дового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 5 000 грн. 00 коп. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Костянтинівського міськ-районного суду Донецької області від 11 травня 2021 року та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця у повному обсязі.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що дійшовши висновку, що трудова книжка була ви-дана ОСОБА_1 несвоєчасно з вини роботодавця, суд залишив поза увагою пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали що в день звільнення позивач не отримав тру-дову книжку з власної вини, оскільки сам пішов з території підприємства після отримання обхі-дного листа. Після цього на підприємстві він не з`являвся, телефон був вимкнений, за зареєст-рованим місцем проживання не мешкав. Пізніше, коли вдалося з ним зв`язатися, він повідомив свою фактичну адресу та дав згоду на направлення  поштою трудової книжки. Відповідач напо-лягає, що за таких обставин трудова книжка була видана позивачу не у день звільнення не з ви-ни роботодавця, а внаслідок недобросовісної та нечесної поведінки робітника ОСОБА_1 .
Крім того, звертає увагу, що стягнута судом сума у відшкодування витрат за послуги адво-ката є занадто завищена та не відповідає розміру, який визначений положеннями Закону Украї-ни «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністра-тивних справах».    
З інших підстав судове рішення не оскаржується.
Позивач ОСОБА_1 процесуальним правом на подання письмового відзиву не скори-стався. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , та представник відповідача ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. 
Судові  повістки-повідомлення про розгляд справи 20 жовтня 2021 року   відповідачем ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» отримано 30 вересня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 194).
Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 20 жовтня 2021 року, надіслана апеля-ційним судом на адресу позивача ОСОБА_1 , повернута на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 64), що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є врученням судової повістки.   
Про причини неявки у судове засідання 20 жовтня 2021 року сторони не повідомили і від-повідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
Представник позивача адвокат Молчанова Н.В. у судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги відповідача заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представ-ника відповідача, явка  яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відпові-дно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задово-ленню.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт затримки ви-дачі відповідачем трудової книжки ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження. При цьому суд відхилив як неспроможний  довід представника відповідача про невидачу позивачу по справі трудової книжки в день звільнення з огляду на те, що останній не передав закріплену за ним техніку та обхідний лист, оскільки положення КЗпП України не обумовлюють обов`язок видачі роботодавцем трудової книжки працівнику у день звільнення передачею закріпленої за працівником техніки тощо. 
Крім того, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з 21 вересня 2020 року по 04 грудня 2020 року з ураху-ванням середньоденної заробітної плати у розмірі 246 грн. 51 коп. у сумі  13 311 грн. 54 коп. Однак, врахувавши заявлені позовні вимоги в цій частині про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 21 вересня 2020 року по 28 листопада 2020 року у розмірі 11 804 грн. 00 коп. із застосуванням при його обчисленні середньоденної заробітної плати у розмірі 240 грн. 90 коп. та неподання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 21 вересня по 28 листопада 2020 року у розмірі 11 804 грн. 00 коп.     
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1   у повному обсязі, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору  у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.  
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з висновками суду з огляду на на-ступне.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідно-син із ТОВ «ТРЕЙД-КОМ», з 23 квітня 2020 року працював оператором фрези, а 18 вересня 2020 року був звільнений з посади за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтвер-джується записами в трудовій книжці (а.с.13-15).
Судом першої інстанції досліджено копію обхідного листа ОСОБА_1 , який не під-писаний представником транспортного цеху, диспетчером та директором підприємства (а.с.16).
Під час розгляду справи відповідачем визнана та обставина, що трудову книжку ОСОБА_4 у день звільнення 18 вересня 2020 року видано не було. 
Як вбачається з оригіналу поштового конверту № 8530500179587 (а.с. 129) та роздруківки стосовно перевірки статусу відстеження поштового відправлення № 8530500179587 (а.с.130), ОСОБА_1 отримав трудову книжку 05 грудня 2020 року. 
Згідно табелів обліку використання робочого часу за липень, серпень, вересень 2020 року (а.с.95-101) ОСОБА_1 працював за графіком: 5 робочих днів, 2 вихідних дні та тиждень.
Таким чином, останнім робочим днем позивача є 18 вересня 2020 року, що визнається сто-ронами та підтверджується табелем обліку використання робочого часу та копією обхідного листка  ОСОБА_1 і факт перебування позивача 18 вересня 2020 року на роботі не спрос-тований під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції.   
Відповідно довідки ТОВ «ТРЕЙД-КОМ» розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_5 становить 246 грн. 51 коп. (а.с.86).
Частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом сво-го особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним ор-гану видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок праців-ників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з ви-ни власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки пра-цівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не надав суду належні та допу-стимі докази на те, що позивачу направлялося поштове повідомлення із вказівкою про необхід-ність отримання трудової книжки. Не надано таких доказів і апеляційному суду.
Частиною 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книж-ки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затрим-ка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений про-гул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову.
Заперечуючи проти вимог позивача, відповідач в суді першої інстанції так і під час апеля-ційного перегляду справи посилався на недобросовісну поведінку позивача, який будучи мате-ріально відповідальною особою і отримавши обхідний лист, пішов з підприємства  і на зв`язок не виходив. 
При цьому належними доказами доводи відповідача не підтверджені. Пояснення свідків, допитаних судом першої інстанції посилання відповідача в цій частині не підтверджують. Ма-теріали справи не містять і відповідачем не надані відповідні докази про своєчасне надсилання позивачу пропозиції забрати трудову книжку. Тому колегія суддів приходить до висновку, що роботодавцем не були створені всі умови для її вчасної видачі.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неспроможності посилання відповідача на не видачу трудової книжки у день звільнення ОСОБА_1 через  не переданням ним закріпленої за ним техніки та обхідного листа, оскі-льки діюче законодавство України, зокрема ч. 1 ст. 47 КЗпП України не обумовлює  обов`язок видачі роботодавцем трудової книжки працівнику у день звільнення існуванням будь-яких ін-ших обставин окрім звільнення.   
Із наведених міркувань колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки та відсутності підстав для сплати позива-чу середнього заробітку за час вимушеного прогулу через несвоєчасну видачу трудової книжки. 
При цьому колегія суддів враховує, що у період з часу звільнення до часу фактичного отримання трудової книжки (до 05 грудня 2020 року) позивач не був працевлаштований, що підтверджується зокрема витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальноо-бов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с. 17).  
В частині визначеного судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час виму-шеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки відповідачем рішення суду першої ін-станції не оскаржується, у зв`язку з чим в апеляційному порядку в неоскаржуваній частині не переглядається.
Щодо доводів апеляційної скарги про занадто завищений розмір стягнутих судових витрат пов`язаних з оплатою послуг адвоката, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000 грн. 00 коп.
Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користу-ватися правничою допомогою.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адво-ката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають роз-поділу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких ви-трат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторона-ми доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів пі-сля ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зро-била про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до спра-ви.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторо-нами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопо-тання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатсь-ких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньо-го розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 ро-ку у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на ком-пенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактични-ми і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що у позовній заяві, яка до суду надійшла 09 грудня 2020 року, ОСОБА_6 зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить 840,80 грн. за сплату судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. (а.с. 3).
Договір про надання правової (юридичної) допомоги № 09/10//20 з адвокатом Молчано-вою Н.В. позивач ОСОБА_1 уклав 16 жовтня 2020 року (а.с. 11-12).
Перший поданий документ адвокатом Молчановою Н.В. є адвокатський запит, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 9).
До позовної заяви, серед іншого, був долучений розрахунок витрат на правову допомогу по договору правової допомоги № 09/10/20 від 16 жовтня 2020 року (а.с. 18), з якого вбачається, що позивач користувався послугами адвоката до звернення до суду і у зв`язку з цим поніс ви-трати.
Правнича допомога ОСОБА_1 надавалася адвокатом на підставі договору про на-дання правової (юридичної) допомоги № 09/10/20 від 16 жовтня 2020 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3538 від 07 березня 2012 року та ордеру серії АН № 1023348 від 07 грудня 2020 року (а.с. 11-12, 20, 21).
Згідно з пунктом 4.1, 4.2 цього договору, отримання винагороди адвокатом за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару, який складає 1 000 грн. за годину роботи.  
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 02 грудня 2020 року ОСОБА_1 сплатив за договором  5 000 грн. (а.с. 19).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який, враховуючи склад-ність справи та виконані роботи, що зазначені у акті наданих послуг по договору 09/10/20 від 16 жовтня 2020 року, дотримався принципу співмірності та розумності судових витрат, дійшов правильного висновку про те, що витрати в сумі 5 000,00 грн. на правничу допомогу є реальними та поклав їх на відповідача.
Крім того, посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» є неспроможним, оскільки вказаний Закон втратив чинність 15 грудня 2017 року і не може бути застосований до правовідносин у даній справі.
На думку колегії суддів судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, в оскаржуваній частині є достатньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити моти-ви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейсь-кого суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наве-дені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеля-ційної скарги відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД-КОМ» залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            Т.В. Космачевська

                                                                                                             О.О. Тимченко