Ухвала
 
16 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 546/1208/18
провадження № 61-20267ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду                                від 16 листопада 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія                      «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди.
 
В обґрунтування позову зазначало, що 25 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «КРАЗ», під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Renault Premium» з напівпричепом марки «Schmitz SKO24L», під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого були спричинені механічні пошкодження та заподіяна майнова шкода транспортним засобам. 
 
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25вересня 2017 року                     ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
 
Зазначало, що автомобіль марки «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП було застраховано Товариством з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» (далі - ТОВ «Рабен Україна») у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». На підставі звіту про визначення вартості майнового збитку та страхового акта позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 288 995,03 грн.
 
Заявником направлено ОСОБА_1 регресну вимогу на суму 288 995,03 грн, однак відповідачем зазначена заборгованість погашена не була.
 
Ураховуючи вищевикладене, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просило суд стягнути з      ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 288 995,03 грн, що є сумою страхового відшкодування.
 
Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 травня                    2021 року позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 288 995,03 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, є суброгацією, проте, незважаючи на те, що позивачем невірно зазначено правове обґрунтування вимог (регрес), позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем була сплачена сума страхового відшкодування на користь                 ТОВ «Рабен Україна», у зв`язку з чим у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 .
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 травня                      2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»188 995,03 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
 
У задоволенні іншої частини позову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Оскільки ПрАТ «СК «ПЗУ «Україна» здійснило виплату ТОВ «Рабен Україна» страхового відшкодування за напівпричіп у розмірі 288 995,03 грн, при цьому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як водія наземного транспортного засобу марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта», ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн, апеляційний суд дійшов висновку, що з ОСОБА_3 , підлягає стягненню сума завданої майнової шкоди, у розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика, тобто -188 995,03 грн (288 995,03-100 000,00), так як обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
 
08 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» залишити без розгляду. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 288 995,03 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Полтавського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною. 
 
Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та   має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній     скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких     цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 16 листопада                   2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний