Ухвала
 
20 жовтня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 524/10281/18
провадження № 61-16101ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди.
 
Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до прокуратури м. Кременчука із повідомленням про кримінальне правопорушення за фактом його незаконного затримання. Прокуратурою Полтавської області відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 365 Кримінального кодексу України ( далі - КК України). На час пред`явлення позову кримінальне провадження тривало. Ухвалами слідчих суддів скасовані неодноразові постанови про закриття вказаного провадження. Позивач вважав, що прокуратура Полтавської області перешкоджала йому реалізувати свої плани щодо особистого розвитку. Він не міг сконцентруватись на роботі, оскільки був вимушений відволікатись з метою доведення обґрунтованості заявлених ним клопотань старшому слідчому та у слідчого судді. Вважає, що прокуратура Полтавської області не захистила його право на належний, об`єктивний, неупереджений розгляд його заяви-повідомлення про кримінальне правопорушення. Уточнивши позовні вимоги, просив стигнути з прокуратури Полтавської області 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь держави судовий збір в сумі 50,00 грн.
 
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року залишено без змін. Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2021 року скасовано, ухвалено з цього питання нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 450,00 грн.
 
ОСОБА_1 у вересні 2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні його вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових сум визначається сумою, яка стягується.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить 2 270,00 грн.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, а тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Оцінюючи доводи ОСОБА_1 про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з урахуванням ціни позову, характеру правовідносин, висновків судів першої та апеляційної інстанції, які зроблено на підставі оцінки обставин справи, зокрема, щодо визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, Верховний Суд не знаходить необхідності розгляду цієї справи судом касаційної інстанції з метою формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки такі доводи по своїй суті зводяться до не згоди із мотивами рішення суду та оцінкою, яка надана судом першої та апеляційної інстанцій доказам у справі.
 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що питання встановлення обставин, які не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, оцінки доказів, не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі наявні підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими. 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для ОСОБА_1 виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що зазначені поняття є оціночними та потребують належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик