УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа №365/56/21
провадження № 51-4790ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року щодо 
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Згурівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 23 жовтня 2020 року звільнений у зв`язку із відбуттям строку покарання,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Згурівського районного суду Київської області від 13 квітня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним кодексом.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року вищевказаний вирок місцевого суду змінено: пом`якшено призначене ОСОБА_4 за ч. 2 ст.  187 КК покарання із застосуванням ст. 69 КК до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Судами встановлено, що 18 січня 2021 року близько 15:30 ОСОБА_4 , перебуваючи на автодорозі між смт. Згурівка та с. Червоний Відділок Броварського району Київської області, на відстані близько 300 метрів від знаку «Згурівка» в напрямку с. Червоний Відділок помітив ОСОБА_5 , яка тримала в руці жіночу сумку, підійшов до неї та використовуючи ніж висловив вимогу потерпілій віддати грошові кошти. Потерпіла, сприймаючи дії ОСОБА_4 , як реальну погрозу щодо себе, віддала нападнику грошові кошти в сумі 100 грн однією купюрою.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд безпідставно застосував у цьому провадженні положення ч. 1 ст. 69 КК, а суд апеляційної інстанції не врахував підвищеної суспільної небезпечності засудженого. Прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК. 
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст.  187 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги прокурора в частині істотного порушення вимог кримінального процесуального закону зводяться до неправильного застосування положень ст. 69 КК та несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість. 
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання. 
Суд визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, пом`якшуючи ОСОБА_4 покарання, не порушив вказаних норм права.
Дотримуючись принципу індивідуалізації, апеляційний суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК формальних критеріїв, а і з особливостей конкретного злочину.
Разом із цим апеляційний суд врахував особу ОСОБА_4 , який притягався до відповідальності, а звільнившись з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу повторно вчинив умисний тяжкий злочин, посередньо характеризується за місцем проживання, до адміністративної відповідальності не притягувався, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра. З огляду на такі дані суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду щодо неможливості досягти мети виправлення засудженого без призначення йому покарання, яке належить відбувати реально.
Водночас апеляційний суд узяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин й установлені пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину і визнав, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того, апеляційним судом взято до уваги й думку потерпілої ОСОБА_5 , яка претензій до ОСОБА_4 не має і у призначенні покарання покладалась на розсуд суду. Також суд врахував, що ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, його молодий вік.
Апеляційний суд врахував і те, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 59 від 27 січня 2021року обвинувачений ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій міг та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. Однак суд констатував і те, що ОСОБА_4 страждає на легку розумову відсталість (олігофренію в ступені легко вираженої дебільності) - F-70 за МКХ 10.
З огляду на викладені вище обставини суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, які належить відбувати реально, тобто призначив покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, змінивши вирок суду першої інстанції, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Покарання засудженому ОСОБА_4 призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, призначене йому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, вмотивованою і обґрунтованою.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні засудженому покарання та справедливість обраного ОСОБА_4 заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п.  2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021  року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3