СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року                                              м. Харків                        Справа № 917/963/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя  Лакіза В.В.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Логистик Групп», м. Запоріжжя,
на рішення             Господарського суду             Полтавської області             від             27.08.2021             (суддя Пушко І.І.), ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області в м. Полтава, в порядку спрощеного провадження,
у справі №917/963/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Логистик Групп», м. Запоріжжя, 
до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», м. Полтава, 
про стягнення 43987,06грн,
ВСТАНОВИВ:
10.06.2021 ТОВ «Транс Логистик Групп» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» про стягнення 43987,06грн страхового відшкодування.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.08.2021 у справі №917/963/21 відмовлено у задоволенні позову; стягнуто з ТОВ «Транс Логистик Групп» на користь    ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» 9500,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.
Рішення місцевого господарського суду із посиланням на статті 1166, 1187 ЦК України, статті 1, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мотивовано тим, що у наданому позивачем висновку експерта Шахова В.О. відсутнє зазначення про те, що він попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, у зв`язку з чим не може розглядатися судом як висновок експерта в розумінні статті 98 ГПК України. При цьому місцевий господарський суд вказав на те, що він прийняв як більш вірогідний доказ, якій підтверджує вартість відновлювального ремонту, звіт відповідача від 17.12.2020 №312/12-20, оскільки: по-перше, висновок експерта Шахова О.В., який наданий позивачем, складений 08.04.2021, тобто через 6 місяців після ДТП; по-друге, у висновку вартість відновлювального ремонту в розмірі 84266,44грн визначена в калькуляції, яка є додатком до висновку. Разом з тим, у вказаній калькуляції взагалі не зазначено джерела, з яких експертом отримані відомості про вартість матеріалів, необхідних для ремонту, та вартість ремонтних робіт. Тоді як, у звіті від 17.12.2020 №312/12-20, складеному суб`єктом оціночної діяльності Болдаревим С.М., що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності від 19.12.2018№ 990/18, зазначено, що калькуляція відновлювального ремонту здійснена за допомогою комп`ютерних програмних комплексів, що використовуються     на підставі ліцензійного договору з офіційним представником в Україні.
Крім того, місцевий господарський суд зазначив про обґрунтованість клопотання відповідача про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 9500грн та покладення їх на позивача у відповідності до приписів статті 129 ГПК України, зважаючи на наявність договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 №15/2021, укладеного між адвокатом Терзі О.С. та відповідачем, а також акту наданих послуг від  13.07.2021 на суму 9500грн. 
ТОВ «Транс Логистик Групп» з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 29.09.2021 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2021 у справі №917/963/21 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити (т.2, а.с.1-45). 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що на адресу позивача жодних відправлень від відповідача не надходило, наданий відповідачем до матеріалів справи опис про направлення листа позивачу без відповідної квитанції/чеку є неналежним доказом надіслання відзиву і доданих до нього документів в якості доказів, у тому числі щодо підтвердження витрат на правничу допомогу у сумі 9500,00грн. Щодо висновку суду про те, що наданий позивачем висновок експерта не може розглядатися як висновок експерта в розумінні статті 98 ГПК України, скаржник з посиланням на відповідь експерта Шахова О.В. вказує, що помилка у висновку (описка у найменуванні та незазначення  про попередження (обізнаність) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок) сталася не з вини позивача, а тому вказаний висновок підлягає повторному його дослідженню та оцінці як доказ судом апеляційної інстанції. Скаржник вважає, що вказаний висновок містить детальний опис та перелік деталей, що мають бути замінені/відремонтовані, їх вартість, а також перелік і вартість безпосередньо ремонтних робіт з метою відновлення транспортного засобу після його пошкодження та вважає, що вказаний висновок є повним та достатнім доказом. 
Також скаржник зазначає, що з наданих відповідачем документів вбачається, що огляд автомобіля проводився Шелуденко О.О., проте сам звіт №312/12-20 складений та підписаний ОСОБА_1 , що, на думку скаржника, не відповідає п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.
Крім того, протоколом огляду пошкодженого транспортного засобу передбачено, що пошкоджені деталі підлягають заміні, тоді як у звіті №312/12-20 зазначено, що пошкоджені деталі підлягають ремонту; у звіті №312/12-20 нормогодини розраховувались з урахуванням робото години для  легкового транспортного засобу, тоді як для напівпричіпу SCHMITZ SKO 24, державний номер НОМЕР_1 , необхідно було розраховувати робото години для вантажного транспортного засобу, що також вплинуло на розрахунок розміру матеріального збитку та суму страхового відшкодування; оцінювачем не було враховано, що робото години та вартість деталей мали вираховуватися з вартості наявних у офіційного дилера SCHMITZ. Скаржник також зазначає, що з моменту виникнення ДТП та до моменту складання висновку експерта від 08.04.2021 №28 пошкоджений транспортний засіб знаходився у тому ж самому стані, що підтверджується договором відповідального зберігання від 03.11.2020 та наказом позивача від 03.11.2020. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 у справі №917/963/21, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Транс Логистик Групп» на рішення Господарського суду   Полтавської області від 27.08.2021 у справі №917/963/21; встановлено здійснити розгляд справи №917/963/21 в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу десятиденний     строк з моменту отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з    доказами     надсилання його копії скаржнику; встановлено учасникам справи строк до 25.11.2021 для подання заяв, клопотань тощо (т.2, а.с.68-70).
У відзиві на апеляційну скаргу від 11.11.2021 ПрАТ «Страхова компанія “Саламандра» просить рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2021 у справі №917/963/21 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. При цьому зазначає про відсутність правових підстав для відкриття апеляційного провадження, оскільки скаржником пропущений строк на апеляційне оскарження без поважних причин. Крім того, ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий адвокатом Приладишевою Н.Г., не містить інформації щодо номера посвідчення адвоката, ким та коли воно видано, а отже, на думку відповідача, ордер серії АР №1041603 вважається таким, що заповнений неналежним чином, а відтак не підтверджує повноваження адвоката представляти інтереси ТОВ “Транс Логіст Груп”. За таких обставин, відповідач вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, оскільки апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати. Крім того, вказує  на те, що звіт  від 17.12.2020 №312/12-20 складений на підставі Методики; оцінювачем при складанні звіту враховано, що з урахуванням строку експлуатації причепу, принципу економічної доцільності економічно привабливішою є процедура ремонту, а не заміна пошкодженої частини причепу. При цьому, використання причепу за таких умов буде можливим в тому технічному стані та з тими самими споживчими властивостями, які мали місце до пошкодження. Оцінювачем при складанні звіту враховано, що з урахуванням строку експлуатації пичепу є недоцільним брати до уваги відомості виключно від одного постачальника нових запчастин без урахування зносу, тому до уваги бралась інформація з різних джерел, визначених Методикою, а отже, на думку відповідача, звіт від 17.12.2020 №312/12-20 повністю відповідає положенням Методики та при його складанні враховані всі основоположні принципи проведення оцінки.   

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

09.10.2020 о 05год.30хв по вул. Вокзальна в смт. Глеваха Васильківського району Київської області ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Mersedes-Benz Atego, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та  здійснив наїзд на припаркований автомобіль DAF-FTXF105.410, державний номер НОМЕР_3 , з напівпричіпом SCHMITZ SKO 24, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, що встановлено постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2020 у справі №362/5282/20,  якою водія транспортного засобу марки Mersedes-Benz Atego – ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с.14).
Автомобіль марки DAF- FTXF 105.410 з напівпричіпом марки SCHMITZ SKO 24, державний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності позивачеві, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13).
На момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб DAF-FTXF105.410 з напівпричіпом SCHMITZ SKO 24, державний номер НОМЕР_1 , знаходився в оренді у ТОВ «АРИС ЛОГИСТИК» на підставі  договору оренди від 10.06.2020 №1006-01 (т. 1,  а.с. 126,127).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mersedes Benz Atego, державний номер НОМЕР_2 ,  за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра», ліміт відповідальності страховика 100000,00 грн,  розмір франшизи - 0 грн, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4574090 (т.1, а.с. 15, 150).
13.10.2020 ТОВ «Арис Логистик» подано відповідачеві повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку (т.1, а.с.105,106).
02.11.2020 аварійним комісаром ПрАТ «СК «Саламандра» в присутності представника позивача здійснено огляд пошкодженого майна - причепу Schmitz, д.н.з. НОМЕР_1 , про що складено акт технічного огляду, який підписаний позивачем без зауважень та заперечень  (т.1, а.с. 132-133).
Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу,  від 17.12.2020, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності Болдаревим Сергієм Миколайовичем, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 990/18 від 19.12.2018, дійсний до 19.12.2021, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженням майна - причепу Schmitz, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 19 756,54 грн. з ПДВ, коефіцієнт фізичного знозу 0,7 (т.1,а.с.66-70).
21.01.2021 ТОВ «Транс Логистик Груп» звернулось до ПрАТ «Стахова компанія «Саламандра» з вимогою про виплату страхового відшкодування, в якому зазначено, що з метою визначення розміру дійсної шкоди, завданої догожньо-транспортною пригодою транспортному засобу марки  SCHMITZ,  модель SKO 24, д.н. НОМЕР_1 ,  та з метою визначення переліку робіт, запчастин та остаточної їх вартості, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, позивач звертався до ТОВ «Дніпро-Скан-Сервіс» та отримав рахунок від 11.01.2021 на суму 76119,18гн. У зв`язку з цим позивач як потерпіла сторона у дорожньо-транспортній пригоді, страховий випадок за якою зареєстрований відповідачем за №0029145.10.20, просив здійснити виплату страхового відшкодування у сумі 76119,18грн (т.1,а.с.148,149).
25.01.2021 ПрАТ «Стахова компанія «Саламандра» складений страховий акт №0029145.10.20/1, яким визначено розмір страхового відшкодування позивачеві  в сумі 16463,78грн (т.1, а.с. 151).
Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акта №0029145.10.20/1 від 28.01.2020  загальні витрати по врегулюванню страхового випадку складають 16463,78грн ( т.1,а.с.152).
19.04.2021 відповідачем перераховано позивачеві грошові  кошти у сумі 16463,78грн, що підтверджується платіжним дорученням №1439, в якому в призначенні платежу зазначено: «страхове відшкодування за ремонт автомобіля SCHMITZ  SKO 24, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно страхового атку №0029145.10.20/1 без ПДВ» (т.1, а.с.153). 
08.04.2021 на замовлення ТОВ «Транс Логистик Груп» судовим експертом Шаховим О.В. складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ № 28, у якому зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власникові колісного транспортного засобу марки SCHMITZ SKO 24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті пошкодження останнього в ДТП 09.10.2020, з ПДВ складає 60450,84 грн (т.1, а.с. 18-24).
07.05.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення доплати суми страхового відшкодування, в якій на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ, від 08.04.2021 №28  просив здійснити доплату суми страхового відшкодування у розмірі 43987,06грн (т.1,а.с.30,31).
Листом від 19.05.2021 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для доплати страхового відшкодування (т.1, а.с. 32).
07.05.2021 позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з проханням надати оцінку правомірності дій ПрАТ «СК «Саламандра» щодо здійснення заниженого розрахунку спричиненого матеріального збитку транспортного засобу марки SCHMITZ SKO 24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідь на яке позивачу було повідомлено, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено в судовому порядку (т.1, а.с.33-36).
10.06.2021 ТОВ «Транс Логистик Груп» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ «СК «Саламандра» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 43987,06грн (т.1, а.с. 1-43). 
27.08.2021 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.1, а.с.168-176). 

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

              Предметом позову у цій справі є вимога позивача, про відшкодування  збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 

    Відповідно    до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових    випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами    страхових    платежів (страхових    внесків,    страхових    премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих    при    експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими    відповідно    до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована,    страховики,    Моторне (транспортне)    страхове    бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Відповідно    до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"    страховим випадком    є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із абзацом 1 пункту    22.1. статті    22    Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання    страхового випадку страховик    у межах    страхових    сум, зазначених у    страховому    полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно    до частини 16 статті 9 Закону України "Про страхування"     страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову    виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Здійснення    страхових    виплат і виплата    страхового    відшкодування проводиться    страховиком    згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і    страхового    акта (аварійного сертифіката), який складається    страховиком    або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").
    Відповідно    до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми у разі якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування.

За змістом статей 9,    22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до пункту 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092(у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 04.07.2009 р. N 1335/5/1159) та зареєстрованої  в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за N 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 02.09.2018 02 у справі № 545/425/17 та від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц. та від 19.07.2021 у справі №206/3219/15-ц.

При ухваленні рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність розміру завданої позивачеві шкоди у сумі 84266,44грн з огляду на те, що у поданому ним висновку експрета не зазначено про те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок; у калькуляції не визначені джерела, з яких експертом Шаховим О.В. отримані відомості про вартість матеріалів, необхідних для ремонту, та вартість ремонтних робіт; висновок складений через шість місяців після ДТП і при цьому позивачем не надано доказів, які б свідчили про збереження транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ТДП, в тому ж стані до моменту проведення експертного дослідження в квітні 2021 року.
Підставою для скасування рішення місцевого господарського суду позивач визначає те, що згідно висновку експерта від 08.04.2021 №28 вартість матеріального збитку, завданого власникові колісного транспортного засобу  SCHMITZ SKO 24, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті пошкодження в ДТП 09.10.2020 з ПДВ складає 60450,84грн; висновок містить опис та перелік деталей, що мають бути замінені/відремонтовані, а також перелік і вартість безпосередньо ремонтних робіт з метою відновлення транспортного засобу. Також, вказує на те, що відсутність необхідних реквізитів у цьому висновку сталась не з його вини та не залежала від нього, що підтверджується самим експертом у відповіді на запит позивача, а тому вказаний висновок підлягає повторному дослідженню та оцінці як доказ судом апеляційної інстанції.  
          
Щодо вказаних доводів скаржника суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно з частиною 1 статті 76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, саме    на особу, яка хоче довести розмір заподіяної йому шкоди, покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до приписів частин 1,3, 5 статті    101    ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що    висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Частиною 3 статті 98 ГПК України встановлено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (частина 7 статті 98 ГПК України).

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.8 та пункту 3.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 N 1950/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.01.2013  за N1/22533, підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються. Результати проведення експертиз та експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експерта.
Згідно з пунктом 4.12 Інструкції № 53/5 висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). У вступній частині висновку експерта, зокрема, зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Таким чином, нормами чинного законодавства встановлена обов`язковість попередження  експерта про    кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом, висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого власнику КТЗ, від 08.04.2021 №28 не містять інформації про попередження експерта про кримінальну відповідальність, а отже не є допустимим доказом у справі. 
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №904/684/18 та від 24.11.2021 у справі №908/3994/14.
Інших доказів на підтвердження вартості завданих збитків позивачем до суду першої інстанції не надано, а отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю. 

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що докази, надані відповідачем на підтвердження надсилання позивачеві відзиву на позов, є неналежними і  він не отримував відзив, з огляду на таке. 
Відповідно до  частин 5,4 статті 165 ГПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
При цьому, ГПК України не покладає на відповідача обов`язок надсилання відзиву з описом вкладення у цінний лист.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надіслано позивачеві за адресою, визначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відзив на позовну заяву з додатками, що підтверджується, описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та накладною АТ «Укрпошта» від 16.07.2021 №3601101476310 (т.1,а.с.95,96, 165).
Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Згідно з пунктом 3.2.1.7. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" № 211 від 12.05.2006, на прийнятий лист (бандероль) з оголошеною цінністю відправнику видається розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція), в якому, крім даних, передбачених для рекомендованих поштових відправлень, зазначається сума оголошеної цінності та сума післяплати.
Отже, наведені вище норми чинного законодавства України свідчать про те, що підтвердженням надання послуг поштового зв`язку може бути квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкту поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. 
Як зазначено вище, до відзиву на позовну заяву надані опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек та накладну, які в сукупності є належними та допустимими доказами надсилання відзиву на позов з додатками позивачеві. 
Крім того, з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта», вбачається, що позивачем отримано поштове відправлення, надіслане відповідачем, а саме відзив на позовну заяву з додатками 04.08.2021.
Враховуючи викладене, доводи позивача про неотримання ним відзиву є безпідставними та необґрунтованими.  
Також є недоречним посилання позивача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.01.2019 у справі №922/705/18, оскільки обставини у цих справах не є подібними. 

Наданий позивачем до суду апеляційної інстанції висновок експерта по визначенню  вартості матеріальних збитку, завданого власнику КТЗ, від 08.04.2021 не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частин 1,3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Скаржником не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості подання вказаного висновку суду першої інстанції та не обґрунтовано  неможливості його подання, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для його прийняття та надання йому оцінки. 

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Полтавської  області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні. 

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданий адвокатом Приладишевою Н.Г., не підтверджує повноваження адвоката представляти інтереси ТОВ “Транс Логистик Груп”, оскільки не містить інформації щодо номера посвідчення адвоката, ким та коли воно видано, з огляду на таке. 
Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
За приписами ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №9901/736/18 зазначила, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001    Кримінального кодексу України).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до апеляційної скарги позивачем окрім ордера від 29.09.2021 серії АР №1041603, також надано копію свідоцтва Приладишевої Н.Г. про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.03.2011 №860.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто    формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний    формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6    Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, зважаючи на наявність в матеріалах справи ордера на надання правничої допомоги від 29.09.2021 серії АР №1041603, за яким адвокат Приладишева Н.Г. надає правову допомогу ТОВ «Транс Логистик Групп», та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 31.03.2011 №860, виданого Приладишевій Н.Г., відсутні правові підстави вважати, що апеляційна скарга підписана неуповноваженою особою.
Суд апеляційної інстанції вважає, що повернення апеляційної скарги з підстав, визначених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, є занадто формальними з урахуванням наявності в матеріалах справи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Приладишевої Н.Г.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв`язку з чим  апеляційну скаргу ТОВ «Транс Логистик Групп» слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2021 у справі №917/963/21 - без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний     апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Логистик Групп», м. Запоріжжя, залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.08.2021 у справі №917/963/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза