Єдиний унікальний номер 233/42/20 
Номер провадження 22-ц/804/2498/21        

Єдиний унікальний номер 233/42/20
Номер провадження 22-ц/804/2498/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого  -  судді: Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,
секретар Ротар Я.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_6 , про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійній вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби (суддя першої інстанції Мартишева Т.О. повний текст судового рішення складено 26 липня 2021 року),

В С Т А Н О В И В:

3 січня 2020 року позивачка ОСОБА_5 звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_6 , про поділ спільного майна подружжя. Просила суд здійснити поділ майна, а саме:
1.Визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року).
2.Визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_6 (до 08.10.2019 року).
3.Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за відчужене/продане спільне майно: - духовий шкаф електричний Piramida, приблизна ринкова варість нового становить 6205 грн.; - холодильник SAMSUNG, приблизна ринкова варість нового 19 999 грн.; - автомобільне дитяче крісло NEXTFIT SPORT, приблизна ринкова вартість нового становить 7490 грн., у розмірі 33694 грн. 
4.Визначити за відповідачем право власності на телевізор LG, мультиварку MOULINEX, блендер BRAUN, ліжко-подіум «Марта» з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White вартістю 6360 грн.; матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200 вартістю 3462 грн.; наматрацник Проект - 180 х 200 варістю 757 грн.; варочну панель електричну Electrolux, приблизна ринкова вартість нової становить 7299 грн.; дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show загальною вартістю 3298 грн.; ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР вартістю 15 003 грн.; рушник махровий Туркменія, 70 х 140 колір: Малина , вартістю 50 грн. 
5.Вирішити питання про судові витрати.
14  грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби. Просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити; - визнати за ним, ОСОБА_1 ,право власності на автомобіль MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , та автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер кузова НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 .
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 липня 2021 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_6 , про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , майно: 
- автомобіль марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року), вартістю 199163,54 грн.
- автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_6 (до 08.10.2019 року), вартістю 325242,46 грн.
- мультиварку MOULINEX, вартістю 3999 грн.;
- варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн.;
- холодильник SAMSUNG, вартістю 20 999 грн.;
- ліжко-подіум «Марта» з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн.; 
- матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн.; 
- наматрацник Проект - 180 х 200, вартістю 757 грн.; 
- дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн.; 
- ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР, вартістю 15 003 грн., 
а всього майно вартістю 584 580 гривень 00 копійок. 
Визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 право власності на ідеальну долю в розмірі ? частини автомобіля марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_3 (до 08.10.2019 року); - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , попередній номер державної реєстрації НОМЕР_6 (до 08.10.2019 року), кожному.
В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_5 у власність: - мультиварку  MOULINEX, вартістю 3999 грн. 00 коп.; - ліжко-подіум «Марта» з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн. 00 коп.; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн. 00 коп., -  наматрацник Проект -180 х 200, вартістю 757 грн. 00 коп.; - ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР вартістю 15 003 грн. 00 коп., а всього майно вартістю 29 581 гривня 00 копійок.
Виділено ОСОБА_3 у власність: - варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн. 00 коп.; - холодильник SAMSUNG, вартістю 20 999 грн. 00 коп.; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн. 00 коп., а всього майно вартістю 30 593 (тридцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 00 копійок.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 506  гривень 00 копійок у рахунок компенсації різниці у вартості виділеного майна.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 2922 гривні 90 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 4364  гривні 78 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 743 гривні 94 копійки.
Із вказаним рішенням суду не погодились ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , та подали апеляційні скарги.
ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції проаналізовано докази у справі та їм дана не правильна правова оцінка.
В обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_5 за період шлюбу та на момент придбання двох спірних автомобілів мала доходи тільки у вигляді допомоги по вагітності і пологах та допомоги по догляду за дитиною, та у період часу з грудня 2015 року по травень 2016 року включно нею було отримано 4587,41 грн. у період з квітня 2016 року по березень 2019 року включно отримувала щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 41280 грн.
Автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2008 р.в. було придбано 20 вересня 2016 року за суму 312000 гривень. На момент придбання зазначеного автомобіля, сукупний дохід подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , складав 69823,26 грн.
Автомобіль MITSUBISHI  модель GRANDIS, була придбана 15 травня 2018 року, за суму 169000 гривень. Сумісний дохід родини ОСОБА_8 за період з жовтня 2016 року, тобто з моменту придбання першого автомобіля по травень 2018 року, складав 78788,70 гривень.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_9 , що в свою чергу вказує на вибірковість  вивчення доказів при ухваленні рішення судом першої інстанції.
Вказує на те, що даний зустрічний позов було подано в інтересах родини, і доходи що отримані дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_9 , які підтвердженні відповідними деклараціями, є належними доказами.
ОСОБА_1 просив рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року в частині визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 транспортних засобів скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог в цій частині відмовити, а позов ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційний перегляд за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , буде здійснюватись лише в частині оскарження первісного позову ОСОБА_5 , оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині оскарження рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортні засоби було повернуто заявнику.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
В скарзі відповідач посилається на те, що після дослідження судом першої інстанції документів про дохід позивачки, можна зробити висновок, що дотриманні нею кошти соціальної допомоги, так і само як і отримання відповідачем мінімальної заробітної плати, виключає можливість придбання не тільки транспортних засобів, вартість яких сягає кількох сотен тисяч гривень, а навіть дорогої побутової техніки 
Вказує на те, що ФОП ОСОБА_5 не ведеться «бухгалтерської книги» про надходження грошових коштів від споживача наданих нею послуг. За 2019 рік позивачкою складалася декларація про доходи вже у 2020 році. А саме в період часу, коли у суді першої інстанції розглядалась дана цивільна справа. В декларації сума доходу зазначається на свій розсуд.
Судом першої інстанції були досліджені доходи позивачки та відповідача за весь період часу сумісного подружнього життя, але суд не надав оцінку кожному дослідженому документу про отримані доходи сторін. Надання оцінки про доходи сторін є визначальним  фактором для ухвалення об`єктивного рішення у справах про поділ майна.
Суд, в оскаржуваному рішенні не обґрунтував яким чином позивач, отримуючи тільки соціальну допомогу від держави, а відповідач, отримуючи мінімальну заробітну плату, якої ледь вистачить на дешеві продукти харчування, могли придбати майно на сотні тисяч гривень, безбідно жити і відпочивати за кордоном.
Також в апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що під час  судового засідання ОСОБА_5 не надала жодного доказу, який ба якось заперечував наявність фактичного утримання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 позивачки та відповідача та протязі всього їх сумісного проживання, в тому числі, придбання ОСОБА_1 за свої кошти транспортних засобів та інших спірних предметів.
ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 просив рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційні скарги не надходив.
Учасники справи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представники ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити.
Представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти доводів апеляційних скарг заперечував та против відмовити у їх задоволенні.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
  Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
   Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_5   ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 15-17), та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 32) перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2014 року.
Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 8).
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/6898/19 від 26 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 27 грудня 2019 року, шлюб сторін розірвано (т.1 а.с. 7, т. 2 а.с. 231). 
Згідно наданих до матеріалів справи довідок про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за підписом керівника ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 104-109) ОСОБА_3 працював у ФОП ОСОБА_9 та отримував заробітну плату: за 2013 рік - 16 900,45 грн.; за 2014 рік - 17338,42 грн.; - за 2015 рік - 17989,93 грн.; - за 2016 рік - 19 227,50 грн.; - за 2017 рік - 38168,70 грн.; - за 2018 рік - 38763,46 грн.
Відповідно до довідки УСЗН Костянтинівської міської ради № 01-22-105-11 від 16 січня 2021 року (т.1 а.с. 159-160) ОСОБА_5 перебувала на обліку в управлінні та у період часу з грудня 2015 року по травень 2016 року включно отримувала допомогу по вагітності та пологах у розмірі 4587,41 грн.; - у період з квітня 2016 року по березень 2019 року включно отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 41280,00 грн.; - у період з травня 2020 року по грудень 2020 року отримувала допомогу переміщеним особам на проживання у розмірі 10674,00 грн., а всього - 112003,80 грн. 
Згідно довідки ГУ ДПС у Донецькій області № 40/05-99-51 від 15 січня 2021 року (т.1 а.с. 158) ОСОБА_5 взята на податковий облік 03 вересня 2018 року. Обсяг доходу згідно податкової декларації платника єдиного податку склав: - за 2018 рік - 22500,00 грн.; - за січень 2019 року - 20000,00 грн.; - за лютий 2019 року - 18000,00 грн.; - за березень 2019 року - 25000,00 грн.; - за квітень 2019 року - 20000,00 грн.; - за червень 2019 року - 35 000,00 грн.; - за липень 2019 року - 30000,00 грн.; - за серпень 2019 року - 28000,00 грн.; - за вересень 2019 року - 25000,00 грн.; - за жовтень 2019 року - 30000,00 грн.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 29 від 15 січня 2021 року (т. 1 а.с. 161) ОСОБА_5 отримано доходи: - 4 кв. 2015 року - 466,79 грн., соціальні виплати; - 1 кв. 2016 року - 4587,41 грн., соціальні виплати; - 2 кв. 2016 року - 12901,86 грн., соціальні виплати; - 3-4 кв. 2016 року, 1-4 кв. 2017 року, 1-4 кв. 2018 року - 2580,00 грн., соціальні виплати; 1 кв. 2019 року - 2580,00 грн., соціальні виплати; - 3 кв. 2019 року - 6000,00 грн., дохід від підприємницької діяльності. 
Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 120-121), з 21 листопада 1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с. 122), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_7 (т.1 а.с. 124). 
Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС № 1442 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Донецькій області від 04 грудня 2020 року за вих..№ 31/5-1442-1771 (т.1 а.с. 86-87) 20 вересня 2016 року за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2008 р.в., колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації на 20 вересня 2016 року НОМЕР_6 .
15 травня 2018 року за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації на 15 травня 2018 року НОМЕР_3 .
Вказані обставини щодо придбання відповідачем транспортних засобів встановлені також рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/8661/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , про визнання правочинів недійсними (т.1 а.с. 72 зворот).
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/8661/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , про визнання правочинів недійсними - позов задоволено. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 4356 від 08.10.2019 року транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , номер державної реєстрації до 08.10.2019 року НОМЕР_3 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», яке діяло за дорученням ОСОБА_3 на підставі договору комісії, та ОСОБА_6 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 4358 від 08.10.2019 року транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , номер державної реєстрації НОМЕР_5 , номер державної реєстрації до 08.10.2019 року НОМЕР_8 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», яке діяло за дорученням ОСОБА_3 на підставі договору комісії, та ОСОБА_6 (т.1 а.с. 72-75).
Рішення суду набрало законної сили 08 вересня 2020 року.
Сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_5 є потерпілими у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020050380000420 від 17 квітня 2020 року відносно ОСОБА_11 щодо незаконного заволодіння транспортним засобом VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_5 (т.1 а.с. 75-78).
Відповідно до висновку експерта № 3264-3265 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 27 квітня 2020 року (т.1 а.с. 193-231) дійсна ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номер державної реєстрації НОМЕР_5 , 2008 року випуску, без врахування акустичної системи станом на 17 квітня 2020 року становить 325 242,46 грн. 
Згідно із висновком експерта № 1345 за результатами проведення судового автотоварознавчого дослідження від 02 квітня 2021 року (т.2 а.с. 12-29) реальна ринкова вартість автомобіля марки MITSUBISHI, модель GRANDIS, колір фіолетовий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , на момент проведення експертизи, а саме на 31 березня 2021 року (з урахуванням фізичного зносу) становить 199 163,54 грн. 
Відповідно до роздруківки замовлення № 318681 магазину Sofino від 03 червня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 із доставленням за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 135-136), відповідачем придбано майно: - ліжко-подіум «Марта» з під`йомним механізмом 180 х 200 кожзам Итака White, вартістю 6360 грн.; - матрац «ORGANIC Epsilon» 180 х 200, вартістю 3462 грн.; - наматрацник Проект - 180 х 200, вартістю 757 грн.; - дві тумби прикроватні «Твин» штучна шкіра Zeus Deluxe-Show, вартістю 3298 грн.; - ванну акрилову «Оскар» 189 х 115 ТР, вартістю 15 003 грн.; - рушник махровий АДРЕСА_2 , вартістю 50 грн. 
Згідно із повідомленням ТОВ «Комфі Трейд» за вих.. № 166/12-00/21 від 02 лютого 2021 року (т.1 а.с. 168) відповідачем ОСОБА_3 (моб. тел.. НОМЕР_9 ) у даному магазині придбано, за переліком спірного майна: - духовий шкаф електричний Piramida, вартістю 2457,04 грн.; - телевізор LG, вартістю 5999 грн.; - мультиварку MOULINEX, вартістю 3999 грн.; - - варочну панель електричну Electrolux, вартістю 6296 грн.; - холодильник SAMSUNG, вартістю 20999 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне майно було придбане в період шлюбу, презумпція виникнення прав спільної сумісної власності подружжя відповідачем ОСОБА_3 не спростована, та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову зазначив, що твердження відповідача, третьої особи із самостійними вимогами та їх представників у судовому засіданні щодо невеликих офіційних доходів сторін у період шлюбу, постійного надання допомоги подружжю сторін з боку батьків відповідача, а так само інших родичів, самі по собі не спростовують доводів позову ОСОБА_5 щодо придбання спірного майна за спільні кошти сторін та не є безспірними доказами у підтвердження позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 .
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ст. 368 ЦК України право спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України).
У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.
За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права
на володіння,користування і розпоряджання майном,що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та  чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. 
Разом із тим,зазначена презумпція може бути спростована й одним з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
Посилання в апеляційних скаргах на те, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був дохід на співрозмірний з придбаними автомобілями та іншими спірними предметами, а тому не підлягає вони  не підлягають поділу, не заслуговують на увагу, оскільки, даний факт не може бути підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні автомобілі та іншнє майно було придбано в період шлюбу позивача та відповідача, даний факт учасниками справи не спростовується,  тобто дане майно було придбане для  введення спільного господарства.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме на кошти батьків було придбане спірне майно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Таким чином, ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів придбання спірних автомобілів за свої кошти та за кошти ОСОБА_12 також ОСОБА_3 не надав доказів того, що інше спірне майно було придбане за кошти батьків. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів позовної заяви, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.
Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_5 та відмови упозові ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:           О.В. Халаджи

           О.В. Агєєв
          
А.В. Гапонов
            
Повний текст судового рішення складено 5 жовтня 2021 року.

Головуючий - суддя:        О.В. Халаджи