П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  681/1037/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горщар А.Г.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
16 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Гонтарука В. М. , 
секретар судового засідання Чорнокнижник О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної  поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області із позовом до Головного управління національної  поліції в Хмельницькій області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4779970 від 16.09.2021.
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 25.10.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25.10.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 16.09.2021 він дійсно керував транспортним засобом, що був ввезений на митну територію України з Республіки Польща, яка є стороною Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990, ратифікованої Україною, а тому на такий транспортний засіб не розповсюджуються вимоги ч.1 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» про обов`язковість проходження технічного контролю. Крім того, на вимогу поліцейського він пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Республіки Польща, яке відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або про дубльовані літерами латинського алфавіту, де також зазначено, що технічний огляд транспортного засобу проведений 11.08.2021, а наступне проведення 11.02.2022.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що твердження позивача про надання поліцейському для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Республікою Польща, не відповідають дійсності, оскільки на відеозаписі фіксації процедури розгляду справи, водій повідомив, що всі документи на транспортний засіб знаходяться у його керівника. Також відповідач зауважив, що транспортний засіб, яким керував позивач та здійснював пасажирські перевезення, не відноситься до транспортних засобів, зазначених у ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», а відтак підпадає під загальне правило встановлене ч.1 ст.35 названого Закону про обов`язковість проходження технічного контролю.
Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 16.09.2021 інспектором відділу поліцейської діяльності № 3 (м. Полонне) Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області молодшим лейтенантом поліції Пуговицею О.І. винесено постанову серії ЕАО №4779970 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 
Підставою прийняття вказаної постанови слугувало те, що ОСОБА_1 16.09.2021о 13:13 годині в м. Полонне по вул. Юзькова, 36, керував автобусом марки JELCS номерний знак НОМЕР_1 без акту технічного контролю наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги ст.35 Закону України «Про дорожній рух».
Позивач не погодився із вказаною постановою, а тому звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні дані про те, що вказаний автобус з іноземною реєстрацією ввезено на митну територію України для особистих потреб, при цьому судом встановлено, що позивач експлуатує даний транспортний засіб саме для перевезення пасажирів, а отже на нього, як на водія, поширюється дія національних нормативно-правових актів та відповідно він повинен нести відповідальність за порушення їх вимог. Доданим до відзиву записом фіксації правопорушення з нагрудного відео реєстратора спростовується твердження позивача про надання поліцейському для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою про проходження техогляду.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче. 
Відповідно до ст.23 Закону України “Про Національну поліцію” поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» наголошував, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки водіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Законом України «Про дорожній рух» покладено обов`язок на водія своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль (ч.2 ст.16 Закону).
Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них із строком експлуатації до двох років;
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначеніЗаконом України"Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світло пропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації встановлено двічі на рік.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації визначає Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (Порядок №137).
Відповідно до п.16 Порядку №137 обов`язковий технічний контроль транспортного засобу проводиться згідно з Технологічними вимогами до засобів перевірки технічного стану, обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу, затвердженими наказом Мінінфраструктури від 15 лютого 2012 р. № 106, і Вимогами до перевірки.
Згідно п.18 Порядку №137 у разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовникові видається протокол перевірки технічного стану із самоклейною міткою радіочастотної ідентифікації, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу.
Пунктом 31.3. «б» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Частиною 3 статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Встановлено, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого уповноваженим органом Республіки Польща на автобус марки JELCS номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, міститься відмітка про проходження технічного огляду 11.08.2021, дата наступного огляду 11.02.2022.
Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що вказаний автобус ввезено позивачам на митну територію України для особистих потреб. 
Водночас, встановлені обставини даної справи вказують на те, що позивач експлуатує даний транспортний засіб саме для перевезення пасажирів, а отже на нього, як на водія, поширюється дія національних нормативно-правових актів та відповідно він повинен нести відповідальність за порушення їх вимог. 
Так, згідно доданого до відзиву запису фіксації правопорушення з нагрудного відео реєстратора вбачається, що позивач здійснював перевезення пасажирів автобусом, очевидно з ціллю отримання доходів, та на вимогу працівника поліції ним не було надано для перевірки ні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ні протоколу перевірки технічного стану автобуса складеного згідно вимог Порядку №137. Цим ж відеозаписом спростовується твердження позивача про надання поліцейському для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою про проходження техогляду.
З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на транспортний засіб, яким керував позивач розповсюджуються вимоги ст.35 Закону України «Про дорожній рух» в частині обов`язкового проходження технічного контролю. Докази проходження такого контролю у матеріалах справи відсутні, що свідчить про правомірність оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Гонтарук В. М.