Справа № 127/1316/20
Провадження № 22-ц/801/2033/2021
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року	Справа № 127/1316/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
секретар судового засідання: Француз М. Г.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4  цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року, ухвалене у складі судді  Антонюка В. В. в м. Вінниця, дата складення повного рішення 22 липня 2021 року, -
в с т а н о в и в:
21 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності.
Позов мотивовано тим, що 14 листопада 1993 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Шпиківською селищною радою Тульчинського району Вінницької області, актовий запис № 33. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син – ОСОБА_3 , дитина має інвалідність, з народження дитина потребувала постійного догляду та сторонньої допомоги. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2007 року шлюб між ними було розірвано, проте згодом, приблизно з травня - червня 2008 року вони знову почали проживати спільно, шлюб зареєстрували повторно лише 26 липня 2018 року. В 2019 році ОСОБА_2 знову звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. У період шлюбу з відповідачем, а також в період фактичного проживання сторін без реєстрації шлюбу, ними набуто у власність наступне майно:
- 22.07.1997 року придбано та в подальшому добудовано будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97, 6 кв.м., житловою - 66, 3 кв.м.;
- придбано житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 35,8 кв.м. Придбано на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., зареєстровано в реєстрі за № 2035. В подальшому, 9/10 часток було відчужено і з 09.06.2015 року розмір належної відповідачу частки становить 1/10 вищезазначеної квартири;
- набуто житлову квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою – 34,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;
- 22.06.2013 року набуто транспортний засіб - автомобіль легковий, марки ВАЗ, модель 21150, 2005 року випуску;
- 06.09.2015 року набуто транспортний засіб - мотоцикл марки КМЗ, модель Днепр-11, 1994 року випуску;
- 03.12.2013 року набуто транспортний засіб - автомобіль марки Volkswagen, модель Transporter, 2010 року випуску;
- 16.09.2015 року набуто причіп до легкового автомобіля, марки КНОТТ, модель 31, 2011 року випуску.
ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги (а.с.56-60, т. 1) просила встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року, виділити їй зі спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на Ѕ частку житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 619 160 грн; 1/10 частину житлової квартири по АДРЕСА_2 загальною площею 35.8 кв. м, житловою – 18, 7 кв. м вартістю 55 456, 97 грн; Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 97.6 кв. м, житловою 66,3 кв. м вартістю 103 441,18 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року. Виділено ОСОБА_1 зі спільної сумісної власності та визнано за нею право власності на наступне майно:
-1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_4 , вартістю 619 160 гривень;
-1/10 частку житлової квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 35,8 кв.м., житловою площею – 18,7 кв.м., вартістю 55 456, 97 гривень;
-1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв.м., житловою площею – 66,3 кв.м., вартістю 103 441, 18 гривень.
Вирішено питання про стягнення судового збору.
З таким судовим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 , 19 серпня 2021 року подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та нього у період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року та в частині виділення ОСОБА_1 зі спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на таке майно:
- Ѕ частки житлової квартири АДРЕСА_4 вартістю 619 160 грн;
- 1/10 частки житлової квартири АДРЕСА_5 загальною площею 35.8 кв. м, вартістю 55 456,97 грн, а також в частині стягнення із заявника на користь держави 8 621,38 грн судового збору - скасувати. 
В цій частині у задоволенні позову відмовити.
В частині виділу позивачу зі спільної сумісної власності Ѕ частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв. м – залишити без змін.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач заперечує факт перебування з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року (після розірвання першого шлюбу) по 2018 рік (коли шлюб було зареєстровано вдруге). Зазначає, що у по 04.03.2014 року працював за межами Вінницької області на різних роботах, роботи були пов`язані з охоронною діяльністю на об`єктах, з 2005 року після розлучення з позивачем по 2014 рік без реєстрації шлюбу проживав з іншими жінками. Стверджує, що спільне господарство з позивачем вони ніколи не вели, спільного побуту та бюджету ніколи не мали, ремонтні роботи разом у квартирах в м. Вінниці не проводили, меблі не купували. ОСОБА_1 дійсно під час лікування молодшого сина, певний час проживала у квартирі по АДРЕСА_6 , де в той час проживав їх старший син, який навчався у Вінниці. Зазначає, що все що можна визнати спільним, це будинок в смт. Шпиків, який придбано під час перебування у шлюбі з позивачкою. Зазначив, що вже після розірвання шлюбу на позичені кошти придбав автомобіль ВАЗ, протягом 2010 року вкладав в тому числі позичені кошти в будівництво Концерном «Поділля» будинку по АДРЕСА_7 з метою отримання двокімнатної квартири, яку отримав у 2010 році. В 2011 році придбав вантажний автомобіль та переробив його на пасажирський у 2013 році. У 2012 році придбав однокімнатну квартиру у АДРЕСА_8 , 9/10 частки якої у 2015 році подарував старшому сину, а 1/10 залишив за собою. Зазначає, що у п.3 Договору Дарування вказано, що часка в праві на нерухомість є його особистою приватною власністю. Вважає, що позивач ніякого відношення до придбаних ним у власність майна, а саме: квартир, машин, причепа і іншого, окрім будинку та землі в смт. Шпиків - немає, оскільки воно придбано в період окремого проживання після розірвання шлюбу в судовому порядку.
Обґрунтовуючи свою незгоду з рішенням суду в частині відмови у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог заявник зауважує, що позивач ще у 2015 році знала про порушення її прав при відчуженні 9/10 частки квартири АДРЕСА_5 , оскільки він не приховував, що подарував цю частку квартири старшому сину. Відтак вважає, що протягом встановленого законом строку з відповідним позовом ОСОБА_1 до суду не зверталась, пропустивши строк позовної давності на звернення до суду з цією вимогою, а отже у суду першої інстанції були всі підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Стосовно стягнення з нього судових витрат зазначає, що в судовому засіданні 21.07.2021 року він подав до суду копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ № 695469 від 18.02.2021 року про встановлення йому другої групи інвалідності по 01.03.2022 року, а отже, суд першої інстанції в порушення п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягнув з нього судовий збір в сумі 8 621 грн 38 коп.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.
Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи нових доказів.
Вирішуючи вказане клопотання, слід зазначити наступне: 
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
        ОСОБА_2 не обґрунтовує поважність причин неподання їх до суду першої інстанції та необхідність їх дослідження в суді апеляційної інстанції, ним не наведено виняткових випадків у розумінні частини третьої статті 367 ЦПК України, тому подані до апеляційної скарги докази на підставі частини третьої статі 367 ЦПК України не приймаються до уваги під час апеляційного перегляду справи.
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевчук К. Ю. підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чернілевська Р. В. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про виділ позивачу зі спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на Ѕ частки житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв. м. не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.
По справі встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
- 14.11.1993 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Шпиківською селищною радою Тульчинського району Вінницької області від 14.11.1993 року серія НОМЕР_1 .
- Сторони по справі мають двох синів: ОСОБА_4 , 1995 року народження та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має інвалідність у зв`язку з поставленим діагнозом: «Дитячий церебральний параліч з відсутністю самостійної ходи та нейротрофічними розладами, IV рівня рухових порушень. Системні мовленнєві порушення обумовлені психічним недорозвитком, псевдобульборна дизартрія. Легка розумова відсталість» (т. 1 а.с. 27 – 29).
- 22.07.1997 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Вінницькою Т.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2-2466. Право власності зареєстровано в Тульчинському МБТІ 31.07.1997 року № НБ0706810 (т. 1 а.с. 161).
- 16.12.2005 року рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 27.12.2005 року (т. 1 а.с. 151). На підставі цього рішення Відділом реєстрації цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 11 грудня 2007 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 (т.1 а.с. 152).
- Рішенням Тульчинського районного суду від 24.02.2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно побудовану прибудову біля житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якої входить тамбур 1-1, площею 5,5 кв.м., коридор 1-2, площею 7,4 кв.м., кімната 1-8, площею 11,5 кв.м., кухня 1-7 площею 11,8 кв.м. Рішення набрало законної сили 09.03.2010 року. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2010 року, за відповідачем зареєстровано право власності на цілий житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.1997 року та рішення суду справа № 20210/10 від 24.02.2010 року. Відповідно до експлікації внутрішніх обмірів та площ приміщень, загальна площа житлового будинку становить 97,6 кв.м., житлова - 66,3 кв.м. (т. 1 а.с. 162 – 165). 
- Як вбачається із Свідоцтва, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 14.10.2010 року, ОСОБА_2 належить двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 67,3 кв.м., житловою – 34,2 кв.м. (т.1 а.с. 167). Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 28.12.2010 року, номер запису 1973 в книзі 878 (т.1 а.с. 168).
- 03.04.2012 року ОСОБА_2 придбав житлову квартиру АДРЕСА_5 , що підтверджується Договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В., зареєстрованим в реєстрі за № 2035. Право власності зареєстровано у КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 22.04.2012, номер запису 1534/7131 в книзі 156 (т. 1 а.с. 169 – 172).
- 09.06.2015 року ОСОБА_2 подарував сину - ОСОБА_4 9/10 часток житлової квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2368. Право власності зареєстровано у КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 22.04.2012, номер запису 1534/7131 в книзі 156 (т. 1 а.с. 173 – 174).
- ОСОБА_2 на праві власності належать такі транспортні засоби:
- причіп КНОТТ 31, рік виготовлення 2011, дата набуття 21.07 2011 року;
- автомобіль ВАЗ модель 21150, 2005 року випуску, дата набуття 22.06.2013 року;
- автомобіль Volkswagen Transporter; дата набуття 06.02.2013 року;
- мотоцикл КМЗ, модель Днепр11, 1994 року випуску, дата набуття 16.09.2015 року (т.1 а.с.26).
- 26.07.2018 року сторони повторно уклали шлюб (свідоцтво Серії НОМЕР_3 т.1 а.с. 45).
Між сторонами виник спір з приводу поділу майна, набутого за час перебування у шлюбі (житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 ), а також спір про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року та поділ майна, набутого у цей період.
Як уже зазначалося вище, рішення в частині поділу будинку номер АДРЕСА_1 не оскаржується та в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Перевіряючи оскаржуване судове рішення та доводи апеляційної скарги в частині вирішення позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу за період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року та поділ майна, набутого у цей період, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), а вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.
У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Звертаючись з позовом, на підтвердження вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2008 року по 26 липня 2018 року, позивач ОСОБА_1 , вказувала що приблизно через 6 місяців після розірвання шлюбу в 2007 році вони знову почали проживати однією сім`єю, що підтверджується інформацією, наданою Шпиківською селищною радою від 26.11.2019 року, а також тим, що згодом 26.07.2018 року вони знову зареєстрували шлюб. Також факт перебування у фактичних шлюбних відносинах можуть підтвердити свідки.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги в частині встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з липня 2015 року по 26 липня 2018 року (коли повторно було зареєстровано шлюб), про це він зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с.142-146, т.1)
Ця обставина вірно була врахована судом першої інстанції та в сукупності з інформацією, викладеною в щорічних деклараціях ОСОБА_2 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (а.с. 10-13, т.1), за 2017 рік (а.с.14-18, т.1), за 2018 рік (а.с. 19-23, т.1), в яких він зазначав, що до складу його сім`ї належить дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 , - висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в цій частині є вірним. Таким чином, апеляційний суд не бере до уваги твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що наразі він не визнає вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю з позивачкою без реєстрації шлюбу взагалі, оскільки така його позиція є не тільки не послідовною, але й спростовується вищенаведеним.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю в період з червня 2008 року по червень 2015 року, виходячи з наступного.
Як уже зазначено, в деклараціях за 2016-1018 роки відповідач ОСОБА_2 вказував позивача ОСОБА_1 як свою дружину, проте це стосується лише періоду 2016-2018 років та не може слугувати доказом того, що з 2008 року по липень 2015 року вони також проживали як чоловік та дружина однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.12.2005 року, рішення набрало законної сили 27.12.2005 року (т. 1 а.с. 151), що у відповідності до ст. 114 КпШС в редакції, чинній на той момент, вважалося моментом припинення шлюбу, а факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона просить встановити з червня 2008 року, стверджуючи при цьому що приблизно через 6 місяців після розірвання шлюбу вони знову почали проживати разом як чоловік та дружина, що, з огляду на часові проміжки, є суперечливим.
Позивачкою на підтвердження своїх вимог було надано довідки Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 13.04.2011 року (а.с.38, т.1), від 27.08.2013 року (а.с.39, т.1) про склад сім`ї, проте зазначені довідки не можуть слугувати доказом проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки, як повідомлено селищним головою, ці довідки видавалися ОСОБА_1 на підставі даних погосподарського обліку селищної ради за 1996-2020 роки (а.с.155, т.1), а, отже, можуть свідчити лише про реєстрацію осіб за зазначеною адресою.
Не може бути підтвердженням спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і довідка від 11.03.2009 року, що вони проживають в м. Чернігів без реєстрації (а. с. 231, т.1), оскільки і як стверджує відповідач, і як підтвердила позивач в суді апеляційної інстанції, така довідка бралася ними для подання до Комунальної установи «Обласний центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю», де лікувався (проходив реабілітаційний курс) їх спільний син ОСОБА_5 , ця обставина підтверджується також тим, що копію цієї довідки було отримано адвокатом саме з цієї комунальної установи (а.с. 230, т.1), окрім того, зазначена довідка не містить інформації про період такого проживання.
Суд першої інстанції послався на те, що матеріали справи містять інформацію про насильство в сім`ї в 2011 році, що, на думку суду, також підтверджує факт перебування у шлюбних відносинах сторін. Проте такий висновок суду є невірним, адже з інформації Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 1, т.2) вбачається, що 21.08.2011 року із заявою про вчинення насильства з боку ОСОБА_2 звертався його син ОСОБА_4 , що може підтверджувати лише неналежне ставлення батька до сина та не може слугувати доказом проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Спільна присутність на святах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з огляду на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить будинок в смт Шпиків та обоє вони в ньому зареєстровані з 25 вересня 1998 року(будинок був придбаний ними в 1997 році) та по даний час (а.с.7, 9, т.1), приїзд на похорони батьків свідчить лише про людяні стосунки між ними та не може свідчити про те, що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. 
Не можуть слугувати фактом спільного проживання як чоловіка та дружини і фотографії, надані позивачкою (а.с. 219-225, т.1): в більшості на них зображені діти або батько з дітьми, а наявні зображення на одній фотографії позивача та відповідача жодним чином не підтверджують факт перебування їх у фактичних шлюбних відносинах в період з червня 2008 року по червень 2015 року.
Піклування відповідача ОСОБА_2 про меншого сина ОСОБА_5 , який хворіє з народження, участь у забезпеченні лікування та оздоровленні, надання можливості ОСОБА_1 проживати в придбаній ним квартирі по АДРЕСА_6 на час лікування сина в Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка, характеризує його лише як батька.
За період з 2010 року по 2015 рік ОСОБА_2 було придбано наступне майно:
14.10.2010 року – двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 67,3 кв.м., житловою – 34,2 кв.м. (т.1 а.с. 167-168), придбана в результаті участі у Фонді фінансування будівництва, що визнається сторонами по справі;
21.07.2011 року - причіп КНОТТ 31, рік виготовлення 2011 (т.1, а.с.26);
03.04.2012 року - житлову квартиру АДРЕСА_5 , що підтверджується Договором купівлі-продажу (т. 1 а.с. 169 – 172). В подальшому 09.06.2015 року ОСОБА_2 подарував сину - ОСОБА_4 9/10 часток вказаної квартири (т. 1 а.с. 173 – 174);
06.02.2013 року - автомобіль Volkswagen Transporter (а.с.26, т.1);
22.06.2013 року - автомобіль ВАЗ модель 21150, 2005 року випуску (а.с.26, т.1);
16.09.2015 року - мотоцикл КМЗ, модель Днепр11, 1994 року випуску (а.с.26, т.1).
Слід зауважити, що позивач ОСОБА_1 висувала вимоги про поділ лише нерухомого майна, придбаного у цей період ОСОБА_2 .
Повторне укладення шлюбу 26.07.2018 року, з урахуванням також тієї обставини, що суд вважає доведеним факт проживання без реєстрації шлюбу сторін по справі за період з липня 2015 року по 26 липня 2018 року, не може автоматично проектуватися на відносини сторін з період з червня 2008 року по червень 2015 року та підтверджувати факт проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у цей період.
Показання свідків, які допитані були судом першої інстанції в судовому засіданні, ґрунтуються на їх особистому суб`єктивному сприйнятті та є їх власною думкою, показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання, а з урахуванням усіх вищевикладених мотивів, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність твердження позивача про те, що з червня 2008 року по червень 2015 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки це є лише її власним твердженням, натомість докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, за цей період, позивачкою не надано.
Відтак, оскільки по справі не здобуто доказів проживання позивачки та відповідача за період з червня 2008 року по червень 2015 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а майно, про поділ якого йдеться у позові, було придбано ОСОБА_2 саме в цей період, отже не відноситься до спільної сумісної власності, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2  частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року як таке що постановлене без повного з`ясування обставин справи та через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи слід скасувати в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року та в частині виділення ОСОБА_1 зі спільної сумісної власності та визнання за нею право власності майно, та в цій частині постановити нове: про часткове задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з липня 2015 року по 26 липня 2018 року, в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про виділення зі спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_4 ; на 1/10 частку житлової квартири АДРЕСА_5 , - відмовити. 
Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що суд першої інстанції не вірно стягнув з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації сплаченого нею судового збору є підставними, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності(а. с. 89, т. 2), тому від сплати судового збору він звільнений на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відтак, ОСОБА_1 слід компенсувати 8 621, 38 грн. судового збору за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
       Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору, в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з червня 2008 року по 26 липня 2018 року; та в частині виділення ОСОБА_1 зі спільної сумісної власності та визнання за нею право власності на наступне майно:
- 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_4 , вартістю 619 160 гривень;
- 1/10 частку житлової квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 35,8 кв. м., житловою площею – 18,7 кв. м., вартістю 55 456,97 гривень, - та в цій частині постановити нове:
       Позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задовольнити частково: 
       Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з липня 2015 року по 26 липня 2018 року. В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про виділення зі спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_4 , вартістю 619 160 гривень; на 1/10 частку житлової квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 35,8 кв. м., житловою площею – 18,7 кв. м., вартістю 55 456,97 гривень, - відмовити.
       Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року в частині виділення ОСОБА_1 зі спільної сумісної власності та визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 97,6 кв. м., житловою площею – 66,3 кв. м., вартістю 103 441, 18 гривень, - залишити без змін.
       Компенсувати ОСОБА_1 8 621, 38 грн. судового збору за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_9 .
       Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча                               Т. М. Шемета

Судді:                                  О. Ю. Береговий   

Т. Б. Сало    
Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року.