ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/10482/20 пров. № А/857/14331/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання -     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року  у справі № 380/10482/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною,-

суддя в 1-й інстанції - Качур Р. П.,
час ухвалення рішення - 22.01.2021 року, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - 25.01.2021 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом відповідачів - Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо відмови йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду І групи, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ; зобов`язати відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду І групи, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних громадян, у сумі 567500,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення з приводу призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності за захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності за захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції здійснюється на користь колишніх працівників Державної служби охорони МВС України з дотриманням вимог пункту 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1993 року № 615. Зазначає, що п.27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ визначено, що Державна служба охорони за рахунок коштів, що надходять від виконання договорів, здійснює в установленому законодавством порядку виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або настання інвалідності працівника міліції охорони, страхування належного їй майна, цивільної відповідальності, пов`язаної з експлуатацією службових транспортних засобів, з віднесенням сум на валові витрати, а також може здійснювати особисте страхування спеціалістів, управлінського та обслуговуючого персоналу від нещасних випадків, пов`язаних з виконанням службових обов`язків, та своєї цивільної відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за укладеними цивільно-правовими договорами. Таким чином, вважає, що не має повноважень щодо прийняття рішення про призначення та вчинення дій щодо виплати одноразової грошової допомоги, оскільки покриття витрат на виплату одноразової грошової допомоги позивачу має здійснюватися поліцією охорони за рахунок власних джерел надходжень. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 380/2514/20 складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», який 18 серпня 2020 року затверджено головою ліквідаційної комісії та призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі 273500,00 грн. При цьому, доводи апелянта щодо незастосування Порядку №850, а застосування статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» є ще вигіднішим для нього, адже згідно з п.а ч.1 ст.99 Закону від 2 липня 2015 року № 580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: І групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить розгляд справи проводити без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та 31 грудня 1991 року його звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у відставку через хворобу.
Відповідно до висновку Радянської міжрайонної ЛТЕК м. Львова серії ВТЭ-4 № 041829 від 28 січня 1992 року позивача визнано інвалідом першої групи, причина інвалідності: "захворювання отримано в період проходження служби в органах внутрішніх справ" (а.с. 13).
За результатами обстеження Львівською обласною МСЕК ОСОБА_1 15 червня 2012 року призначено першу "А" групу інвалідності пожиттєво у зв`язку із захворюванням, отриманим в період проходження служби в ОВС, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ № 119002 від 15 червня 2012 року (а.с. 14)
ОСОБА_1 27 січня 2020 року та повторно 14 липня 2020 року звернувся до відповідача-1 із заявою/рапортом про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності у зв`язку із захворюванням отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с. 10, 11).
До заяви (рапорту) було додано:
- копію паспорта та копію реєстраційного номера облікової картки платника податків;
- копію довідки ВТЭ-4 № 041829 від 28 січня 1992 року;
- копію виписки з акта освідування у ЛТЕК до довідки ВТЭ-4 № 041829 від 28 січня 1992 року;
- копію довідки до акта огляду обласної МСЕК серії ААБ № 119008;
- копію виписки з акта огляду МСЕК з 18 травня -15 червня 2012 року;
- копію свідоцтва про хворобу № 1773 від 09 грудня 1991 року;
- лист Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи № 435 від 26 грудня 2019 року;
- лист Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи № 196 від 09 квітня 2020 року.
Ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони при ГУ МВС у Львівській області на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 380/2514/20 надала висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції у разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" (із змінами) (а.с. 26).
Зі змісту цього висновку вбачається, що призначена одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 складає 273500,00 грн. Надалі матеріали про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги направлено на розгляд до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.
Разом з тим, листом "Про повернення матеріалів ОСОБА_1 " № 12/3-39 від 20 серпня 2020 року Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що вказані документи повернуто на адресу Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУ МВС у Львівській області як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Відповідно до інформації, зазначеної у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, за результатами опрацювання таких матеріалів Департаментом фінансово-облікової політики МВС України вказано на те, оскільки першу групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено 28 січня 1992 року, то чинною на той час редакцією ст. 23 Закону України "Про міліцію" передбачалося обов`язкове державне соціальне страхування працівників міліції, яке здійснювалося відповідно до Порядку № 59 від 29 червня 1991 року. МВС України повноважень із нарахування та виплати страхових сум не мало. Зазначено також про недоліки в оформленні матеріалів, зокрема, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Питання медико-соціальної експертизи" № 1317 від 03 грудня 2009 року, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС не залучалися. Крім цього, про неможливість призначення одноразової грошової допомоги, на думку Департаменту, відповідно до Порядку свідчить також відсутність огляду МСЕК на встановлення позивачу відсотків втрати працездатності та довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), що видається страхувальнику, подання якої передбачено пунктом 7 Порядку. Зауважило, що саме дата встановлення втрати працездатності, зазначена в такій довідці, є днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності. Тобто, відсутність в матеріалах ОСОБА_1 вказаної довідки не дозволяє визначити день виникнення права на отримання грошової допомоги, відтак, на думку Департаменту, свідчить про його відсутність. Ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 повернено як такі, що не відповідають вимогам законодавства (а.с. 27-30).
Ліквідаційна комісія Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України у Львівській області листом "Про направлення документів" № 12/3-46 від 19 жовтня 2020 року повернула оригінали документів про призначення одноразової грошової допомоги разом із відповіддю Департаменту фінансово-облікової політики МВС України позивачу (а.с. 25).
Позивач вважає бездіяльність відповідачів щодо відмови у призначенні йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності такою, що порушує його охоронювані державою права та гарантії, а тому звернувся із цим позовом у суд.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення з приводу призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності за захворюванням, отриманим у період проходженням служби в органах внутрішніх справ є протиправною, а тому необхідно зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності за захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Виплату одноразової грошової допомоги у разі каліцтва працівника міліції регламентувала стаття 23 Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ від 20 грудня 1990 року.
Постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції.
Відповідно до п.2 цієї Постанови виплати згідно з цією постановою здійснюються з 1 січня 2007 року за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ. 
Міністерству внутрішніх справ установлено завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року (п. 3 постанови № 707).
З 07 листопада 2015 року Закон України "Про міліцію" втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02 липня 2015 року.
Відповідно до абз.3 п.15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту (в тому числі право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю) для працівників міліції продовжують діяти та поширюються на колишніх працівників міліції, а порядок їх реалізації визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.23 Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ Кабінет Міністрів України 21 жовтня 2015 року прийняв постанову, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.
П.2 цієї Постанови передбачає, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.
Відповідно до п.2 Порядку №850 у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пп.2 п.3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
П.7 цього Порядку № 850 передбачає, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Перелік необхідних для виплати одноразової грошової допомоги документів встановлено також пунктами 5, 6 Порядку № 707.
Відповідно до п.8, 9 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Аналогічні норми містить пункт 7 Порядку № 707 від 12 травня 2007 року, що діяв до набрання чинності Порядком № 850.
Згідно з п.10,11 Порядку 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС. Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та 28 січня 1992 року йому призначено першу групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, отримане в період проходження служби в органах внутрішніх справ. 
15 червня 2012 року за результатом повторного огляду позивачу встановлено першу групу інвалідності пожиттєво. 
Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 звернувся до органу, в якому проходив службу (УДСО при ГУ МВСУ у Львівській області) із заявою/рапортом щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, до якого додав документи, які вважає достатніми та належно оформленими.
Разом з тим, 18 серпня 2020 року відповідач-1 надав позивачу висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції у разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" (із змінами) із змісту якого вбачається, що призначена одноразова грошова допомога ОСОБА_1 складає 273500,00 грн. Надалі матеріали про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги направлено на розгляд до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.
При цьому, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив, що вказані документи повернуто на адресу Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУ МВС у Львівській області як такі, що не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується листом "Про повернення матеріалів ОСОБА_1 " № 12/3-39 від 20 серпня 2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що норми як Порядку № 850 (пункт 8), так і Порядку № 707 (пункт 7) встановлюють єдиний алгоритм дій органів МВС щодо розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги та прийняття рішення щодо її виплати/відмови у виплаті: керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції в 15-денний строк з дня реєстрації документів зобов`язаний сформувати висновок щодо наявності/відсутності підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги та скерувати його до МВС разом з документи, що надійшли від заявника; МВС в місячний строк після надходження документів (висновку органу, в якому проходив службу заявник, та наданих заявником документів) приймає одне з двох можливих рішень: 1) про призначення грошової допомоги і надсилає його разом із документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги; 2) про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, колегія зазначає, що, оцінюючи дії МВС України щодо повернення матеріалів ОСОБА_1 з мотивів, зазначених у листі № 12/3-39 від 20 серпня 2020 року вбачається, що МВС України за результатами розгляду поданих документів зобов`язаний був прийняти одне із двох рішень: про призначення грошової допомоги або про відмову у призначення цієї допомоги.
Однак Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України жодного із цих рішень не прийнято, натомість документи на призначення одноразової грошової допомоги повернуто.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що можливість повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства, ні Порядком №850, ні Порядком № 707 не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачеві, а не повертати матеріали, ухиляючись від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.
Матеріалами справи також підтверджується, що до заяви про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 надав лист комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи" №435 від 26 грудня 2019 року, скерованому на запит ОСОБА_1 про те, що на дату встановлення заявнику інвалідності (28 січня 1992 року) ступінь втрати працездатності не встановлена з тих причин, що в 1992 році форма довідки, що видавались особам з інвалідністю, не передбачала необхідності визначення та вказання відсотка ступеня втрати працездатності.
Разом з тим, п.8 Порядку № 850 передбачає, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. 
З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України у Львівській області на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 380/2514/20 складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" (а.с. 26), який 18 серпня 2020 року затверджено головою ліквідаційної комісії. Цей висновок з пакетом документів надіслано для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги МВС України.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, у діях Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо повернення позивачу оригіналів документів про призначення одноразової грошової допомоги немає протиправності. 
При цьому, супровідний лист голови ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВС України у Львівській області про направлення позивачу оригіналів документів від 19 жовтня 2020 року не можна розцінювати як відмову у призначенні, нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки в останнього відсутні повноваження для прийняття таких рішень. Висновок про призначення такої допомоги позивачу відповідач-1 склав, документи для розгляду і прийняття рішення скерував за належністю.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визнання протиправними дій Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду I групи, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, та зобов`язання Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду І групи що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб в сумі 567500,00 грн є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Щодо твердження позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги у сумі 567500,00 грн, то колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки розмір одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 визначено у висновку відповідача-1, затвердженого 18 серпня 2020 року головою Ліквідаційної комісії УДСО при ГУ МВС України у Львівській області, який не є предметом оскарження у цій справі. Крім того, позивачем жодних чином не обґрунтовано визначений ним розмір одноразової грошової допомоги, як і не надано жодних доказів на його підтвердження.
Надаючи правову оцінку діям Міністерства внутрішніх справ України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що нерозгляд по суті матеріалів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу є протиправною бездіяльністю.
Разом з тим, щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу колегія суддів зазначає таке.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого, є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Отже, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справ за адміністративними позовами про зобов`язання органів Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання та прийняти рішення щодо виплати такої допомоги.
Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Міністерством внутрішніх справ України по суті не розглянуто питання про можливість призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності першої групи.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що суд не повинен підміняти МВС України та замість нього вирішувати питання, щодо якого відповідач ще не прийняв жодного рішення.
Щодо викладених у листі відповідача-2 тверджень про відсутність підстав для призначення допомоги з огляду на дату набуття інвалідності, то судом першої інстанції правильно вказано на те, що такі можуть лягти в основу рішення МВС України за наслідками розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення з приводу призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності за захворюванням, отриманим у період проходженням служби в органах внутрішніх справ є протиправною, а тому необхідно зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності за захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                           п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі № 380/10482/20 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.