ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5946/21 Справа № 208/7154/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 

  ОСОБА_1 

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:  ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У жовтні 2020 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.
       В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла повноліття та з вересня 2020 року навчається на першому курсі  в Дніпровському державному технічному університеті, заочної форми навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку не надає, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь та на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), до закінчення донькою навчання в Дніпровському державному технічному університеті, заочної форми навчання, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до закінчення нею навчання, але не більше ніж як до досягнення донькою двадцяти трьох років.        
       Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), до закінчення нею навчання в Дніпровському державному технічному університеті, заочної форми навчання, але не більше ніж як до досягнення нею двадцяти трьох років. Стягнення аліментів встановлено проводити щомісячно починаючи з 21 жовтня 2020 року. В силу ст.430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.39-40).        Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити. 
       Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він не має матеріальної змоги для сплати аліментів, його донька навчається заочно та працює, а він проживає разом з матір`ю яка отримує мінімальну пенсію та потребує його допомоги яку він як син зобов`язаний їй надавати (а.с. 44-48).
       Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались. 
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення змінити в частині, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є батьком доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року (а.с. 9-10).
       На сьогоднішній день донька відповідача ОСОБА_3 навчається в Дніпровському державному технічному університеті, заочної форми навчання на 1-ому курсі, дана обставина підтверджується довідкою від 22 вересня 2020 року № 08 виданою деканом факультету ОСОБА_4 (а.с.3).
       Зазначений факт підтверджується договором № 179/20 про надання освітніх послуг між Дніпровським державним технічним університетом та ОСОБА_3 від 17 вересня 2020 року, згідно якого вартість за період навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2025 року становить 70 600 грн. (а.с.6,7).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримання повнолітніх дітей на період їх навчання відповідно до норм ст. 199 СК України несуть обоє із батьків, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісяця на весь період її навчання.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду у повній мірі, виходячи з наступного.
       Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       З аналізу змісту наведеної норми вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
       Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, пунктом 2 частини 1 зазначеної статті визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
       Частиною другої статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повнолітня ОСОБА_3 у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, разом з тим, розмір визначених судом аліментів не відповідає встановленим у справі обставинам.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має постійне місце роботи працюючи з серпня 2020 року на посаді помічника оператора заправних станцій у ТОВ"ЛЕРСЕН ЛТД" та його дохід з серпня 2020 року по 30 листопада 2020 року, без врахування податків, становить 20 778, 24 коп. (а.с.24), ОСОБА_3 навчається на заочному відділенні, має можливість працювати, за таких обставин колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, повинно бути визначено в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, саме такий розмір відповідає вимогам ст.ст.182,200 СК України.
       Таким чином, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та з урахуванням вимог ст.ст.182,200 СК України, принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про зміну розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки з 1/5 до 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги зміни оскаржуваного рішення суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів та залишення без змін рішення місцевого суду в іншій частині.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
       Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року змінити, зменшити розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2  на утримання доньки, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно до 1/8 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання в Дніпровському державному технічному університеті, тобто до 30 червня 2025 року, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років.
       В решті рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров