06.12.21
22-ц/812/2167/21

Єдиний унікальний номер судової справи 467/939/21
Провадження №22-ц/812/2167/21

Постанова
Іменем України

06 грудня 2021 року         м. Миколаїв справа № 467/939/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,
за участю: представника заявника ОСОБА_1 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2021 року, постановлену суддею Кірімовою О.М. за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про забезпечення доказів шляхом їх витребування до подачі позовної заяви,

встановив:
У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ( далі – АТ «Ощадбанк» або Банк) звернулось до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову.
Обґрунтовуючи заяву вказували, що між банком та ОСОБА_2 25 липня 2018 року був укладений кредитний договір шляхом підписання останнім заяви про приєднання №4891307 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), яким визначено умови та порядок здійснення банком комплексного банківського обслуговування клієнта, врегульовано відносини сторін при наданні клієнту послуг банку.
В рамках даного договору за заявою ОСОБА_2 . Банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленої відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку в сумі 20000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 38 % річних. В свою чергу, відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати суму кредиту в порядку та на умовах, передбачених договором.
Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте ОСОБА_2 , незважаючи на це, порушив його, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 12173,50 грн.
17 листопада 2020 рокуАТ «Ощадбанк» стало відомо про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25 січня 2021 року Банком на адресу Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області направлено заяву з претензією кредитора до спадкоємців померлого боржника.
Листом від 03 лютого 2021 року завідувач Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області повідомив Банк про відмову у наданні будь-якої інформації щодо померлого ОСОБА_2 як спадкодавця з огляду на те, що Банк не віднесений до суб`єктів владних повноважень, яким надається інформація про вчинені нотаріальні дії у відповідності до вимог ч. 6 ст.8 Закону України «Про нотаріат».
Отже, Банк як кредитор, позбавлений можливості самостійно отримати безпосередньо від нотаріального органу інформацію щодо наявності спадкового майна та конференційної інформації щодо спадкоємця, що має значення для ухвалення судом обґрунтованого та законного рішення.
Тому, з метою з`ясування кола спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті вказаної особи, заявник просив забезпечити докази шляхом:
 
- витребування з Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та витяг зі спадкового реєстру із відомостями щодо переліку та вартості спадкового майна; інформацією щодо наявності посвідченого заповіту, спадкового договору; виданого свідоцтва про право на спадщину; інформацією про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, та про осіб, які вже оформили спадщину (отримали свідоцтво про право на спадщину) тощо.
 
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Мотивуючи підстави відмови, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення доказів шляхом витребування не відповідає критеріям, визначеним у частині першій статті 116 ЦПК України, оскільки не містить належних обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності реальних ризиків чи загроз того, що докази, про забезпечення яких просить Банк, можуть бути втрачені або їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.
Не погоджуючись з даною ухвалою, АТ «Ощадбанк» подав на неї апеляційну скаргу. В обґрунтування якої Банк посилався на те, що оскаржувана ухвала прийнята без повного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим є необґрунтованою та незаконною, тому просив про її скасування та ухвалення нового судового рішення, яким заяву задовольнити.
Зазначав, що суд першої інстанції не врахував викладених у заяві обставин та підстав заяви про забезпечення доказів, а в АТ «Ощадбанк» відсутні правові підстави та можливість самостійно встановити коло спадкоємців, які мають відповідати за зобов`язаннями померлого боржника та до яких може бути пред`явлений позов про стягнення суми заборгованості. 
Заслухавши доповідь судді, представника заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в заяві не наведено обставин, відповідно до частини першої статті 116 ЦПК України, яким закон пов`язує позитивне вирішення питання щодо забезпечення доказів до подачі позову.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів  обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.
Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.
Слід відмітити, що цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).
Незважаючи на те, що законодавець в ЦПК України відмежував ці поняття та закріпив різними статтями, заявник помилково ототожнює витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.
Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів з метою реалізації своїх прав як кредитора у порядку ст.1282 ЦК України, оскільки позбавлений самостійно отримати інформації від нотаріальних органів.
При цьому, звертаючись до суду з такою заявою АТ «Ощадбанк» не наведено підстав, які дають можливість припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.
Таких обставин та потрібних доказів заявником не надано і суду апеляційної інстанції.
Крім того, у заяві потрібно обґрунтувати, що особа вчинила всі можливі заходи для отримання необхідних відомостей, однак через обставини, які не залежать від волевиявлення особи чи перебувають поза межами її контролю чи правомірного впливу, отримати запитувані відомості не виявилось можливим та при цьому існує загроза, що в подальшому останні можуть бути втраченими.
Так, у поданій заяві заявник просить витребувати у Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області належним чином завірену копію спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та витяг зі спадкового реєстру із відомостями щодо переліку та вартості спадкового майна; інформацією щодо наявності посвідченого заповіту, спадкового договору; виданого свідоцтва про право на спадщину, інформацію про осіб, які подали заяви про прийняття спадщини, та осіб, які вже оформили спадщину (отримали свідоцтва про право на спадщину) тощо.
В той же час, як вбачається із змісту претензії, з якою заявник звертався до нотаріальної контори, він не клопотав перед нотаріальною конторою про надіслання йому належним чином завірених копій свідоцтва про право на спадщину, виданих спадкоємцям після смерті ОСОБА_2 (а.с.7). Тому питання про видачу копій свідоцтва про право на спадщину нотаріальною конторою не вирішувалось, у видачі таких нотаріальна контора заявнику не відмовляла.
За таких обставин, підстав допускати, що засіб доказування може бути втрачений чи збирання доказів стане неможливим, у суду першої інстанції вірно не було, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що заява АТ «Ощадбанк» про забезпечення доказів до пред`явлення позову шляхом витребування документів до пред`явлення позову, не підлягала задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в забезпеченні доказів до подання позовної заяви, колегія суддів відхиляє, оскільки звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів представник заявника не обґрунтував, що витребування необхідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Крім того, заявником не надано доказів, що даний доказ може бути втраченим або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Неможливість встановлення кола учасників майбутнього судового провадження як довід апеляційної скарги для витребування спадкової справи до подачі позовної заяви для складання тексту самої позовної заяви, не є підставою для забезпечення доказів, оскільки не передбачений нормами цивільно-процесуального законодавства.
За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий        Н.В. Самчишина

Судді        П.П. Лисенко 

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.