ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/5184/21                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                      Падій В.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від   15 липня 2021 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання неправомірними дії та стягнення коштів, -
          
В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області по неповерненню Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 11016,72 грн помилково сплаченого єдиного соціального внеску;
- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 11016,72 грн. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що він звільнений від сплати єдиного внеску, як інвалід війни 3 групи; помилкова подача звітності та сплата єдиного соціального внеску не свідчить про його добровільну участь у системі страхування, тому дії відповідача щодо неповернення помилково сплаченого єдиного соціального внеску є неправомірними. У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача копії його заяви про повернення коштів від 01.04.2021 з усіма додатками.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від   15 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області по неповерненню Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 11016 (одинадцять тисяч шістнадцять) грн 72 коп., помилково сплаченого єдиного соціального внеску.
Стягнено з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11016 (одинадцять тисяч шістнадцять) грн 72 коп., помилково сплаченого єдиного соціального внеску.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, 3 групи та отримує пенсію по інвалідності з 04.02.2015 (а.с.6-7). 
Також ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 06.11.2018, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб- підприємців та громадських формувань: основний вид діяльності 62.01 Комп`ютерне програмування та є платником єдиного податку (а.с.9-11).
05.02.2020 ФОП ОСОБА_1 подано до відповідача Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з якого випливає, що сума нарахованого єдиного внеску становить 11016,72 грн та який сплачений позивачем 02.02.2021 (а.с.32-35).
01.04.2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про повернення, помилково сплачених, коштів, а саме єдиного внеску у сумі 11016,72 грн. До заяви додане пояснення, квитанція, копія посвідчення та копія довідки про отримання пенсії по інвалідності (а.с. 28-31).
Листом від 08.04.2021 Головне управління ДПС України в Чернігівській області відмовило позивачу в поверненні, помилково сплачених, коштів з підстав самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску та відсутності підстав для скасування Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 12).
Судом також встановлено, що позивач у відповідності до статті 12 Закону №1058-ІV не укладав з органами Пенсійного фонду України договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. 
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.          
Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону№2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач є особою з інвалідністю, 3 групи, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності з 04.02.2015, а отже позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску, що також не заперечується відповідачем у відзиві на позов.
Матеріалами справи встановлено, що позивач у відповідності до статті 12 Закону №1058-ІV не укладав з органами Пенсійного фонду України договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Даний факт не заперечується відповідачем.
Проте 05.02.2020 ФОП ОСОБА_1 подано до відповідача Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за період, з 01.01.2019 по 31.12.2019, з якого випливає, що сума нарахованого єдиного внеску становить 11016,72 грн та який сплачений позивачем 02.02.2021 (а.с.32-35).
Отже спір між сторонами виник щодо способу та порядку повернення, помилково сплачених, позивачем коштів у сумі 11016,72 грн. 
Частиною 13 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 статті 11 Закону№2464-VI встановлено, що із страховими коштами, акумульованими на рахунках податкових органів, здійснюються такі операції: зокрема, повернення платникам єдиного внеску надміру або помилково сплачених сум.
Порядок, що визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти) та який розроблений відповідно до статей 9 та 11 Закону №2464-VI, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2016 №193/28323, (далі - Порядок № 6).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 6 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: неналежний платник - платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску; помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника; рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.
Згідно з пунктом 5 Порядку №6 повернення коштів здійснюється у випадках: 
1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;
2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;
3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;
4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.
Відповідно до пункту 6 Порядку №6 повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення (далі - Заява), а саме у випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, Заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено Кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.
Згідно пункту 7 Порядку №6 у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.
Заява залишається без задоволення у таких випадках:
невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;
недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації;
подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;
наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.
У разі відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.
У разі задоволення Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає Заяву з відміткою про підтвердження повернення Коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності. 
Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання Заяви з відміткою про підтвердження повернення Коштів на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - Висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.
Відповідно до пункту 8 Порядку №6 на підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).          
З огляду на той факт, що позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску згідно частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI та враховуючи, що позивач у відповідності до статті 12 Закону №1058-ІV не укладав з органами Пенсійного фонду України договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а контролюючим органом відмовлено у поверненні грошових коштів з такої підстави, що позивач самостійно визначив базу нарахування єдиного внеску, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання неправомірними дій Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області по неповерненню Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 11016,72 грн помилково сплаченого єдиного соціального внеску та стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11016,72 грн.
В задоволенні позову в частині стягнення коштів у сумі 11 016,72 грн за рахунок бюджетних асигнувань суд відмовляє, оскільки повернення помилково сплачених коштів з єдиного внеску здійснюється у відповідності з пунктом 8 Порядку №6, який передбачає, що Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на неподання позивачем Звіту щодо виправлення помилок згідно розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 14.04.2015 №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905, оскільки вказаний Порядок передбачає обов`язок формування та подання звітів страхувальниками - платниками єдиного внеску, зазначених в частині першій статті 4 Закону №2464-VI, на яких покладено обов`язки нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.
Проте позивач не являється страхувальником - платником єдиного внеску з підстав звільнення від сплати за себе єдиного внеску згідно частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI. 
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.      
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від   15 липня 2021 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                    М.І. Кобаль