ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року	Львів	Справа № 459/2311/21 пров. № А/857/18595/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                             Шевчук С.М.,  
суддів                                                                  Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,
за участі секретаря судового засідання               Чопко Ю.Т., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Червоноградського міського суду Львівської області  від 01 жовтня 2021 року  (рішення ухвалене в м. Червоноград в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, судом під головуванням судді Дем`яновської Ю.Д., повний текст рішення суду складено 01 жовтня 2021 року) у справі № 459/2311/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП Сокальського ВП Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Олійник Ольги Іванівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії     поліцейського СРПП Сокальського ВП Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Олійник Ольги Іванівни та     скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі     серії БАВ №470101 від 03.07.2021     р., винесену відносно     нього.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області  від 01 жовтня 2021 року  в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що винесена поліцейським постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, так як в ній не зазначено порядок її оскарження. Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для  підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі     КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи та на номер телефону, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції  встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою     поліцейського СРПП №2 ВП Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Олійник Ольги Іванівни серії БАВ №470101 від 03.07.2021 р., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він, 03.07.2021 року о 13 год. 25 хв., керуючи транспортним засобом марки «CHERY», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Шептицького в м. Червонограді, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. п.8.4 «В» ПДР України, здійснивши проїзд у забороненому напрямку (а.с.10).
Як вбачається з копії оскаржуваної постанови, така була складена на бланку типографського друку шляхом здійснення записів відповідачем кульковою ручкою та направлена позивачеві рекомендованим листом за вих. №6927 від 05.07.2021 року (а.с.10).
Із копії листа «Укрпошти» від 26.07.2021 року вбачається, що кореспонденція, адресована позивачу отримана останнім 20.07.2021 року (а.с.11).
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що предметом судового розгляду за даними правовідносинами не є правомірність встановлення дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» на ділянці дороги між вул. Шептицького-Ст.Бандери в м. Червонограді Львівської області, а дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України     (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно частин першої, третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух»     регулюються Правилами дорожнього руху (далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про     адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені     Конституцією     та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно із частиною другою статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією     та законами України.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими     законом     способами.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному     законом     порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень     відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. 
Дослідивши зміст оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності колегією суддів встановлено, що вказана постанова не містить  покликань на жодні докази, які б підтверджували скоєння правопорушення позивачем. 
З огляду на викладене, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні     статті 70 КАС України     доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. 
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним. Аналогічна позиція з вказаного питання, викладена у постановах КАС ВС від 08.07.2020 року у справі №177/525/17,  від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.
При цьому, колегія суддів зазначає, що визнання вини у вчиненні порушення ПДР за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення. У спірних правовідносинах позивач заперечує факт вчинення правопорушення, про що вказує в доводах позовної заяви та апеляційної скарги.
Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Відсутність відеозапису не дає можливості суду встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 №1408/27853 (далі - Інструкція №1395) на предмет забезпечення права позивача на отримання правової допомоги.
Як наслідок порушення порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. 
Аналогічна позиція з вказаного питання, викладена у постановах КАС ВС від 18.02.2021 у справі №524/9827/16-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням фактичних обставин справи щодо  задоволення апеляційної скарги позивача, суд з урахуванням положень п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України  приходить до висновку про наявність підстав для  стягнення на користь позивача  витрат по сплаті судового збору у розмірі 908 грн з суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції у Львівській області (як юридичної особи у підпорядкуванні якого перебувала службова особа, яка винесла оскаржувану постанову). 
Крім цього, суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що вирішуючи питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області судового збору в сумі 908 грн, який сплачений позивачем за подання апеляційної скарги, колегія суддів виходила з того, що відповідач (поліцейський) у даній справі є особою, яка від імені органів Національної поліції має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення у межах покладених на нього повноважень.
Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
                                                                                                                                       
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 жовтня 2021 року у справі № 459/2311/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати  постанову серії БАВ №470101 від 03.07.2021     року  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.     
Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Головного управління Національної поліції у Львівській області, відокремленим  підрозділом якого є Червоноградське РВП ГУНП у Львівській області (адреса відокремленого підрозділу: 80100, м. Червоноград, вул. Св. Володимира, 8а; КОД ЄДРПОУ юридичної особи 40108833, адреса юридичної особи: 79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.