ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року 

м. Київ
справа № 336/2781/17-а(2а/336/294/17)
адміністративне провадження № К/9901/43139/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.   Запоріжжя
на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2017 (суддя Зарютін П.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 (колегія у складі суддів Богданенка І.Ю., Уханенка С.А., Дадим Ю.М.) 
у справі № 336/2781/17-а 
за позовом ОСОБА_1 
до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.           ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком та зобов`язати відповідача призначити позивачу з 20.04.2017 пенсію за віком як матері дитини-інваліда з дитинства відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
2.          Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017, позов задоволено.
3.          28.08.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача на зазначені судові рішення. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
4.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.08.2017 відкрито касаційне провадження у справі. 
5.          У зв`язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу було передано для розгляду до Верховного Суду. 

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому у 1995 році встановлена інвалідність з дитинства.
7.          26.12.2011 згідно виписки із акта МСЕК, ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства - безстроково.
8.          Згідно з копією трудової книжки, трудову діяльність позивач розпочала у 1981 році, з 01.04.1996 року працювала в Приватному акціонерному товаристві «Юність».
9.          20.04.2017 позивач звернулася до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.
10.          Рішенням відповідача від 25.04.2017 №4 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства з посиланням на те, що заявником при поданні заяви про призначення пенсії було надано висновок лікарсько-консультативної комісії, де зазначено, що дитина ОСОБА_2 не міг бути визнаний дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
11.          Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася з цим позовом до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що виховуючи дитину-інваліда з дитинства до шестирічного віку та в подальшому, має правомірні очікування щодо забезпечення з боку держави права на пенсію достроково, оскільки таке право передбачене чинним законодавством.  
13.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність його дій.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач є матір`ю інваліда з дитинства (інвалідність встановлена до досягнення дитиною 18 років), досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно її звернення за пенсією, з урахуванням положень статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15.          У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
16.          Скаржник звертає увагу, що довідки, згідно з якою дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку не надавалися. Згідно з Висновком ЛКК №   69/16, дитина не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку, а тому права на пенсію, як матері інваліда з дитинства, у позивача немає.
17.          21.09.2017 позивач подала заперечення на касаційну скаргу відповідача. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків. 
19.          Відповідно до ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
20.          Ключовим питанням у цій справі є застосування ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 3 Розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
21.          Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
22.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а, підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо дострокового призначення пенсії за віком, визначивши, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показників для встановлення інвалідності у дитини.
23.          Суд не знаходить підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.
24.          У справі, що розглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 визнаний інвалідом у віці 10 років, тобто з цього часу набула статусу дитини-інваліда з відповідними правовими наслідками, тому враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, право позивача на призначення дострокової пенсії за віком прямо пов`язано з наявністю висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
25.          Відповідачем, разом із запереченнями було надано до суду першої інстанції висновок лікарсько-консультативної комісії № 69/16, в якому зазначено про те, що ОСОБА_2 є інвалідом дитинства з 05.09.1995, та те, що він не міг бути визнаний інвалідом до 6-річного віку (а.с. 29). Зазначений висновок також був підставою для прийняття рішення № 4 від 25.04.2017 про відмову у призначенні пенсії відповідно до розділу ХV п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26.          Однак суди першої та апеляційної інстанції зазначений доказ не дослідили та не зробили відповідної оцінки та дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову за неповно з`ясованих обставин.
27.          Відповідно до ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо  суд не дослідив зібрані у справі докази.
28.          За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
29.          Рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 353, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі №   336/2781/17-а скасувати.
Справу на направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.          

Суддя                                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                          Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                          О.П. Стародуб