ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 жовтня 2021 року           справа №200/1454/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року (повне судове рішення складено 02 липня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/1454/21-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та дій, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач-1), Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, з урахуванням  ухвали місцевого суду від 03.03.2021 про залучення до участі у справі в якості другого відповідача, (далі – Управління, відповідач-2) про:
- визнання протиправною бездіяльності та дій по припиненню і невиконанню постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі №2а-25570/08 про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області перерахувати державну та додаткову пенсію відповідно до ст.49,50,54, п.4 ст.67, п.3 ст.71 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII) в редакції від 19.12.2006 з 01.10.2008 та щодо зменшення з 01.12.2011 розміру пенсії всупереч постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 по справі 2а-25570/08;
- зобов`язання негайно поновити виплату державної (основної і додаткової) пенсії та виплачувати її протягом життя як інваліду війни 2 групи і ліквідатору наслідків ядерної аварії 1 категорії в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, як визначено у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі № 2а-25570/08 про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області перерахувати основну та додаткову пенсію відповідно до ст.ст.49,50, ч.4 ст.54 Закону № 796-XII з 01.10.2008 із розрахунку шести прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, а додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а з часу встановлення 2 групи інвалідності з 25.05.2009 із розрахунку восьми прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, та додаткової пенсії із розрахунку 75% від прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність з урахуванням змін прожиткового мінімуму та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування і виплату пенсії за рахунок Державного бюджету України;
- зобов`язання розрахувати, починаючи з 01.12.2011 заборгованість з пенсії в розмірі, визначеному постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі № 2а-25570/08;
- зобов`язання розрахувати, починаючи з 01.12.2011 суми індексу інфляції та 3% річних;
- стягнення суми заборгованості по пенсії, індексу інфляції, 3% річних;
- стягнення моральної шкоди, індексу інфляції та 3% річних у розмірі 280 245,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що органом ПФУ на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 745 та № 1210 припинено нарахування та виплату пенсії у розмірі, який визначено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі № 2а-25570/08 та виплату проведено, на думку позивача, у зменшеному розмірі. Вважав, що постанови Кабінету Міністрів України щодо порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 06.07.2011 та від 23.11.2011 звужує право позивача, що встановлено Законом та актом, який має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним актом. Вказане і стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління щодо невиплати ОСОБА_2 щомісячної основної та додаткової пенсії, передбаченої ст. 50 та ст. 54 Закону № 796-XII в повному розмірі за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.
Зобов`язано Управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної основної та додаткової пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірах, які встановлені ст. 50 та ст. 54 Закону № 796-XII у редакції за вказаний період (200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (основна пенсія) та 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (додаткова пенсія) та з урахуванням раніше сплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що позивачем надано належні доводи та обґрунтування вимог, натомість суд не вирішив справу відповідно до Конституції України та законів України, не застосував правовий акт, який має вищу юридичну силу, норми Конституції як норми прямої дії, що призвело до неправильного вирішення спірних правовідносин.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, проте ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року вона була повернута апелянту у зв`язку з не усуненням недоліків.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 є громадянином України, має посвідчення учасника ліквідації ядерних аварій, категорія 1, серії НОМЕР_1 , видане 19.07.2019 (а.с.46).   
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони Російської Федерації за № 143/2/7980 від 24.09.2007 ОСОБА_1 в складі військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з червня по грудень 1973 року приймав безпосередню участь в підземних дослідженнях ядерної зброї на Семипалатинському полігоні (а.с.8).       
Як вбачається з довідки МСЕК сер.ДОН-07 № 062894 від 25.05.2009, позивачу встановлено 2 групу інвалідності по зору безстроково, де причина інвалідності – захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї (а.с.6, зворотній бік).
Позивач перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ), оскільки втрата працездатності пов`язана з наслідками участі позивача у випробуванні ядерної зброї під час проходження строкової військової служби. 
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 у справі № 2-а-25570/08 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області про перерахунок пенсії – задоволено, а саме: визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2008 неправомірною;  зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Краснолиманському районі Донецької області перерахувати основну та додаткову пенсію відповідно до ст.ст. 49, 50, ч.4 ст.54 Закону № 796-XII ОСОБА_1 01 жовтня 2008 року із розрахунку шести прожиткових мінімумів для осіб які втратили працездатність, а додаткової пенсії із розрахунку 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.10-11).     
02.10.2020 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Донецькій області, у якій просив виконати вимоги Конституції та Закону України щодо виконання рішення суду від 07.11.2008 (а.с.18).
Листом від 06.11.2020 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивача про наступне.
З 01.10.2008 на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 по справі №2-а-25570/08 ГУ ПФУ в Донецькій області проведено перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.49,50, ч.4 ст.54 Закону № 796-XII з розрахунку 6-ти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно зі змінами до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», затвердженими Законом України від 14.06.2011 № 3491-VI встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39,50,51,52,54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах встановлених КМУ, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011 рік. Крім того, статтею 54 Закону № 796-XII передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами КМУ з відповідних питань. Кабінетом Міністрів України прийняті постанови від 06.07.2011 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначив, що пенсійні виплати, передбачені Законом № 796-XII, у тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії Постанов № 745, 1210 здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. З 01.12.2011 розмір пенсії позивача вст. Оновлено відповідно до постанови КМУ від 28.07.2020 № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій». За матеріалами пенсійної справи страховий стаж, врахований по 18.09.2005 та складає 25 років 10 місяців 11 днів. Розмір пенсії з 01.12.2011 складає 1720,00 грн. У подальшому у зв`язку із змінами у законодавстві здійснювались масові перерахунки пенсії. Розмір пенсії з 01.07.2020 складає 8988,00 грн (а.с.19-20).
Аналогічна відповідь на звернення позивача викладена у листі від 06.11.2020 (а.с.22-23).
20.04.2021 позивач звернувся до Управління із заявою, у якій просив виконати вимоги Конституції та Закону України щодо виконання рішення суду від 07.11.2008 та надати розрахунок пенсії, яка виплачена, починаючи з листопада 2011 року (а.с.151).
Листом від 12.05.2021 відповідач-2 повідомив позивача про наступне.
Розмір пенсії з надбавками з 01.10.2017 становить 5101,30 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.12.2018 становить 5119,30 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.07.2019 становить 5639,61 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.12.2019 становить 5669,21 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.07.2019 становить 8211,00 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.12.2019 становить 8599,50 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.07.2020 становить 8988,00 грн. Розмір пенсії з надбавками з 01.12.2020 становить 9287,25 грн. Управлінням на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2008 року по справі № 2-а-25570/08 проведено перерахунок основної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст.49,50, ч.4 ст.54 Закону № 796-XII з 01.10.2008 з розрахунку 6 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, а додаткової пенсії із розрахунку 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Доплата по перерахунку пенсії з 01.10.2008 року та пенсія в новому розмірі виплачена у серпні 2009 року (а.с.153-154). 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій відмовлено у задоволенні позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон № 796-ХІІ (у редакції від 09.07.2007).
Відповідно до ст. 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно із ст. 50 Закону № 796-XII  особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, інвалідам IIІ групи у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII  в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по IIІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.
14.06.2011 Верховна Рада України прийняла Закон України № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон № 3491-VI), яким розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4 такого змісту: 
«Установити, що у 2011 році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 14, 22, 37 та ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».
Положення п. 4 розділу VІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано таким, що відповідає  Конституції України (є конституційним) згідно з  Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011.
Відтак, Законом № 3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інший, ніж передбачений ст. 50 Закону № 796-XII розмір додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI 06.07.2011 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності з 23.07.2011, пп.1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що оскільки 23.07.2011 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статті 50 Закону № 796-XII підлягають застосуванню лише до 23.07.2011, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення  Закону № 2857-VI та постанови № 745.
Таким чином, починаючи з 23.07.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовим рішенням.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 по справі №21-317а15, у постанові Верховного Суду від 30.04.2018 у справі № 522/5744/17, а також у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі № 815/6985/15 та від 16.07.2020 у справі № 815/6486/15.
У вказаних постановах суд, здійснивши аналіз положень Закону № 796-XII, Закону № 3491-VI, Постанови № 745, зазначив, що з 23.07.2011 чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-XII, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У подальшому п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011 № 4282-VI (набрав чинності 01.01.2012) було встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статті 50, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 3 серпня 2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік»  пунктом 67, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями  постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».
Водночас, з 01 січня 2014 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII, Прикінцевими положеннями якого жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями Закону № 796-ХІІ, передбачено не було.
Лише Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ «Прикінцеві положення» Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.
У подальшому згідно ст.ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ в редакції, що діяла з 28.12.2014, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорії 1, призначається у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Установлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Ці норми Закону № 796-ХІІ не визнані неконституційними.
Крім того, 28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 39, 51 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011, 2012, 2013 та 2014 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів  України.
З огляду на викладене, правильним є висновок місцевого суду, що позивач має право на перерахунок основної і додаткової пенсії лише з 01.01.2014 по 02.08.2014, оскільки у вказаний період визначення порядку та розмірів виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не було делеговано Кабінету Міністрів України, а тільки з 03 серпня 2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50-54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року виплата позивачу пенсії по інвалідності ІІ групи мала здійснюватись відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII (у редакції за вказаний період) у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (основна пенсія) та 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (додаткова пенсія).
В свою чергу, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015, внесено зміни до Закону. Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону № 76-ІІІ.
Отже, починаючи з 01.01.2015 визначення розмірів пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.
У відповідності до пункту 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.
Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомоги, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія) для інвалідів ІІІ групи та у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія) для інвалідів ІІ групи, оскільки вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові № 1210 від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що виплачуючи позивачу пенсію та доплати у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач діяв правомірно та на підставі норм чинного законодавства.
Аналогічного висновку дійшов Верховий Суд у постановах від 06.06.2018 у справі № 816/4614/15; від 19.06.2018 у справі № 344/14522/17; від 25.10.2018 у справі №629/4376/16; від 22.11.2018 у справі № 640/19008/16, від 11.12.2018 у справі № 709/1605/17, від 19.09.2019 у справі № 328/3607/15-а, від 29.11.2019 у справі № 428/3382/17 та від 09.04.2020 у справі № 539/845/17 і суд не вбачає підстав для відступу від неї.
Згідно з частиною 5  статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Безпідставними є посилання позивача на те, що вказані зміни законодавства звужують права громадян, оскільки відповідні норми не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.
Відтак, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок основної і додаткової пенсії лише за період 01.01.2014 по 02.08.2014.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання розрахувати з 01.12.2011 заборгованість з пенсії.
Так, позивач має право на перерахунок основної і додаткової пенсії лише за період 01.01.2014 по 02.08.2014, підстав для визнання того, що відповідачем-2 не буде зроблено розрахунок заборгованості за спірний період не має, тому правильним є висновокм місцевого суду, що такі позовні вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості з пенсії, слід зазначити, що відповідачем-2 не вирішено питання щодо нарахування пенсії позивачу у спірний період, не визначено її розмір, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання розрахувати суму індексу інфляції, 3% річних за користування чужими коштами за весь час заборгованості, стягнення індексу інфляції та 3% річних за користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 8 лютого 2018 у справі № 826/22867/15 Верховий Суд зазначив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.
Спірні правовідносини врегульовані пенсійним  законодавством, зокрема, статтею  47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що  пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.
Позивач не є кредитором по відношенню до відповідача.
Отже, проаналізувавши зміст наведених норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що передбачене нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах, а тому дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у даній справі.
Таким чином, зазначені позовні вимоги також задоволенню не підлягають.
Разом з цим суд зазначає, що частою другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Проте позивачем не заявлено відповідних позовних вимог у цій справі.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 280 245,00 грн.
Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року  № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. 
Отже, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.          
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю.
Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України), про що також просив позивач, є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч.2 ст.14 КАС України).
Щодо клопотання позивача про негайне виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки пенсія позивача за спірний період на момент винесення рішення суду не встановлена та не нарахована за один місяць, тому правові підстави для застосування вказаних норм - відсутні.
Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення особами відповідачів.
Відповідно до ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Згідно ч.9 ст.249 КАС України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
Слід вказати, що постановлення окремої ухвали суду є правом, а не обов`язком. За цих спірних правовідносин суд  правильно зазначив про відсутість правових підстав для задоволення вимоги позивача про постановлення окремої ухвали. 
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року в справі № 200/1454/21-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 26 жовтня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук