КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/7058/2021              
                                      
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                              Справа №357/7822/20
01 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                        - Заришняк Г.М.    
                                   - Рубан С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Цуранова А.Ю., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що  ОСОБА_1 з метою отримання кредитних коштів підписала заяву № б/н від 14.05.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою підтверджується той факт, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були їй надані для ознайомлення в письмовій формі.
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11 500,00 грн.
Позивач вказував на те, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, однак відповідач порушила умови договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 02.06.2020 року становить 17 348,03 грн., яка складається з наступного: 9 777,30 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3 416,40 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 2 852,04 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 802,29 грн. (процентна складова).
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.05.2010 року у розмірі 17 348,03 грн. станом на 02.06.2020 року.
У січні 2021 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 14.05.2010 року у розмірі 13 193,70 грн., що складається: з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 777,30 грн., в т.ч. 9 777,30 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 416,40 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст.. 625.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягненні заборгованості за тілом кредиту , суд дійшов помилкового висновку про відсутність такої заборгованості, не врахувавши, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість і знову користувалася кредитними коштами.
Вказував на те, що якщо суд не бере до уваги Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, то позивач має право нараховувати та стягнути заборгованість по відсоткам на рівні облікової ставки Національного банку України. Також вказував на те, що позивач має право нараховувати відсотки за ставкою 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.
Стверджував, що оскільки відповідач не надав належних доказів відсутності заборгованості, висновок суду про відсутність боргу у відповідача є передчасним, відповідно відмова у задоволенні позову є незаконною.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
14.05.2010 року Банк відкрив клієнту рахунок та видав кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2014 року.
13.09.2013 року клієнту видано картку № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт - 10 000 грн. з терміном дії до липня 2017 року. 16.10.2013 року кредитний ліміт було збільшено до 11 500 грн. 16.06.2017 року кредитний ліміт було зменшено до 7 660 грн.
16.09.2017 року клієнту видано картку № НОМЕР_3 з терміном дії до червня 2021 року. 06.05.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.
Згідно з розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 02.06.2020 року складає 17 348,03 грн., з яких: 9 777,30 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 416,40 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 2 852,04 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 802,29 грн. - штраф (процентна складова).
До заяви про зменшення позовних вимог від 28.12.2020 року, що надійшла до суду 11.01.2021 року, представником позивача надано розрахунок від 23.12.2020 року, за яким вказані такі самі розміри заборгованості за простроченим тілом кредиту та за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримана сума кредитних коштів була повернута позивачу в повному обсязі, а тому відсутні підстави вважати, що за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість по тілу кредиту, а пред`являючи вимоги з посиланням на ст. 625 ЦК України, з урахуванням зазначеної у позові ст. 1050 ЦК України, позивач не навів ані дати порушення зобов`язань за кредитним договором, ані належного розрахунку, ані доказів того, що кредитодавець погодив розмір відсотків з боржником.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Обґрунтовуючи свої  позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження укладення  між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано до суду першої інстанції розрахунок заборгованості за договором, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки,  копію анкети-заяви  про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, «Тарифи Банку», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та довідку про «Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З досліджених доказів встановлено, що анкета-заява від 14.05.2010 року підписана позичальником, містить анкетні дані ОСОБА_1 , її контактну інформацію.  Також у заяві визначено, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна», із бажаним кредитним лімітом 1 000 грн. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, ОСОБА_1 ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських  послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції не звернув увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач приєдналася до публічного договору з АТ КБ «ПриватБанк», що свідчить про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг у ПриватБанку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувалася картковим рахунком та кредитними коштами. Власного розрахунку заборгованості не надала та не спростувала розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту, наданий позивачем.
При цьому, саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, який підлягає стягненню за рішенням суду.
Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегією суддів враховується наступне.
З наданих позивачем доказів достовірно встановлено, що 14.05.2010 року Банк відкрив клієнту ОСОБА_1 рахунок та видав кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2014 року. 13.09.2013 року клієнту ОСОБА_1   видано картку № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт - 10 000 грн. з терміном дії до липня 2017 року. 16.10.2013 року кредитний ліміт було збільшено до 11 500 грн. 16.06.2017 року кредитний ліміт було зменшено до 7 660 грн. 16.09.2017 року клієнту ОСОБА_1   видано картку № НОМЕР_3 з терміном дії до червня 2021 року. 06.05.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ  КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 14.05.2010 року, яка становить 17 348,03 грн. та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 9 412,05 грн.; 3 416,40 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 2 852,04 пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 802,29 грн. штраф (процентна складова).
Відповідно до заяви   АТ КБ «ПриватБанк» про зменшення розміру позовних вимог від 28.12.2020 року та доданого до неї розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ  КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 777,30 грн., а тому саме вказана заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Також АТ КБ «ПриватБанк» в позові просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 01.03.2020 року в сумі 3 416,40 грн., обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що з 01.03.2019 року впроваджені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, за домовленістю сторін у розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Відмовляючи в задоволенні вказаної вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував, що згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, посилався на зміни, внесені 01.03.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч.2 ст. 625 ЦК України.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки по ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.10.2019 по 01.03.2020 року, тобто за 152 дні прострочки.
Розрахунок 3% річних колегією суддів здійснено за формулою:  3% = сума боргу х процентну ставку : 100% : 365 х кількість днів.
Таким чином 3% річних, відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.10.2019 по 01.03.2020 року, за 152 дні становлять суму 122,15 грн. (9 777,30 грн.  х 3 : 100% : 365 х 152), й саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором № б/н від 14.05.2010 року за тілом кредиту в сумі 9 777,30 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 122,15 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України  інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
В ході розгляду даної справи АТ КБ «Приватбанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2 102,00 грн., за подання апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 153,00 грн. Позовні вимоги за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції задоволено частково на загальну суму 9 899,45 грн., що становить 74,5 % від суми заявлених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню  судові витрати по  сплаті судового збору за подання позовної заяви апеляційної скарги в розмірі 3 914,98 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 777,30 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 122,15 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 914,98 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
        Головуючий:                                              Судді: