ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/2178/20	Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В. 	
Провадження № 22-ц/817/1098/21 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 306010000 	  	

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі: 

головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Костів О. З., Шевчук Г. М., 
секретар с/з - Романська К.М. 
                                       з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 608/2178/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду від 14 червня 2021 року, ухвалене суддею Яковець Н.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-.

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він був народним депутатом України VIII скликання, є відомим громадським та політичним діячем. Беручи до уваги відкритість та публічність особи, його честь та гідність, ділова репутація відіграють надважливу роль для нього. 
Позивач вказав, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово розповсюджував у мережі Інтернет соціальної мережі Fасеbоок на персональній сторінці ОСОБА_1 та на сторінках інших користувачів маніпулятивну та неправдиву інформацію у вигляді коментарів, постів щодо нього та його родини, а саме звинувачував у розкраданні державних коштів, у спробі підкупу відповідача, про ніби-то підробку документів про інвалідність, образи про те, що позивач є психічно хворим, про ніби-то поїздку у Польщу до брата, оббріхуючи його у вчиненні вбивств і рекету, про придбання двох автомобілів і не задекларованих квартир, капітальних ремонтів будинків, проведення будівництва.
ОСОБА_1 зазначав, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, є недостовірною, порушує його честь, гідність та ділову репутацію, підриває авторитет, тому просив зобов`язати відповідача видалити з соціальної мережі Facebook вказану інформацію, яка знаходиться на сторінці ОСОБА_2 та на його сторінці і зобов`язати відповідача публічно на своїй сторінці у соціальній мережі в режимі загального доступу розмістити спростування недостовірної інформації та стягнути з відповідача судові витрати за сплачений судовий збір, витрати за правничі послуги і за оплату експертного висновку.
У грудні 2020 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив зобов`язати відповідача протягом 3 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили розмістити публічно у режимі загального доступу на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Fасеbоок під заголовком “ ОСОБА_3 ” текст наступного змісту:
-« ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була поширена неправдива інформація про те, що ніби-то ОСОБА_6 па виборах 2014 року пропонував мені гроші і посади за те, щоб я зняв свою кандидатуру. Про те, ніби-то ОСОБА_6 підробив документи і став інвалідом. Про те, ніби-то брат ОСОБА_7 у Польщі відбуває довічне ув`язнення за вбивство і рекет, куди ОСОБА_6 їздив. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_8 , публічно заявляю”,
-« ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була поширена неправдива інформація про те, ніби-то мораллю ОСОБА_7 є злодійство. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_8 , публічно заявляю”,
-« ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була поширена неправдива інформація про те, ніби-то ОСОБА_6 вкрав з бюджету гроші, за які купив квартиру, а також про те, що ніби-то ОСОБА_6 замішаний в розкраданнях. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_8 , публічно заявляю”,
-« ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була поширена неправдива інформація про те, ніби-то проти ОСОБА_7 було порушено три кримінальні справи за розкрадання та 2 за хуліганство та ніби-то ОСОБА_6 десь накрав гроші та викуплявся. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_8 , публічно заявляю”,
-« ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 2 січня 2020 року була поширена неправдива інформація про те, ніби-то сім`я ОСОБА_7 за 7 років придбала 2 автомобілі і не задекларувала, ніби-то зробила капітальний ремонт будинку в Нагірянці, ніби-то ОСОБА_6 будує будинок в районі ОСОБА_9 , нібито ОСОБА_6 злодій. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_8 , публічно заявляю”,
-« ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була поширена неправдива інформація про те, ніби-то ОСОБА_6 казнокрад, отримує відкати на будівництві казарм у м. Чорткові. Дана інформація є недостовірною, мною видуманою, про що я, ОСОБА_8 , публічно заявляю”.
Рішенням Чортківського районного суду від 14.06.21021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, постановивши нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Позивач вказав, що поширена ОСОБА_2 у публічних коментарях в мережі Facebook інформація не відповідає дійсності, є недостовірною, а її поширення відповідачем спрямоване виключно з метою сформувати негативне враження про нього, завдати шкоди його діловій репутації, як політичного діяча.
ОСОБА_1 зазначив, що висновок суду про те, що поширені ОСОБА_2 відомості є оціночними судженнями не відповідає обставинам справи. При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги подані ним докази та не дослідив усі обставини справи, з яких видно, що поширена ОСОБА_2 інформація містить твердження про факти, яких насправді не було, є неправдивою і принижує його честь та гідність.
Зокрема, ОСОБА_1 вказав, що відповідач у своїх публічних коментарях подавав недостовірну, манінулятивну інформацію щодо діяльності позивача, звинувачуючи його у розкраданні державних коштів, злодійстві, казнокрадстві, незаконних доходах та не задекларованих об`єктах, у спробі підкупу відповідача, про ніби-то підробку позивачем документів, довідок, обзивав позивача психічно хворим, вказував про поїздку позивача у Польщу до брата, оббріхуючи його світлу пам`ять ніби-то вбивством і рекетом. Зокрема відповідач написав наступні коментарі.
1. «Ти краще напиши як на виборах 2014 р. пропонував мені посади і гроші, щоб я зняв кандидатур свою. Чи як підробив документи і став інвалідом війни. Чи якк їздив до брага в Польщу, де брат відбував довічне за вбивство і рекет...»;
2. «Я думав що ти маєш хоч каплю розуму. Але я впевнений, що ти психічно хворий. Лікуйся допоки не пізно, бо старість в психушці забезпечена»;
3. «Твоя мораль злодійство і ще раз злодійство...»:
4. «Що мегачесний мовчиш про інвалідність? Про куплену за вкрадені з бюджету гроші квартиру? Про розкрадання теж мовчиш? ОСОБА_10 втік до ОСОБА_11 , а шавку свою кинув, скули далі псевдо інвалід.»:
5. « ОСОБА_12 що працював - три кримінальні справи за розкрадання і дві за хуліганство? Звідки гроші накрав, щоб викупитися?»:
Також позивач зазначив, що відповідач у своєму коментарі від 28 грудня 2019 року на сторінці позивача « ОСОБА_13 » в мережі Facebook та від 2 січня 2020 року на своїй особистій сторінці « ОСОБА_8 » зробив «аналіз» доходів та видатків його, позивача, та поширив неправдиву інформацію, маніпулюючи висловами «звідки взялося у самого депутата 21000 доларів у плюсах?», «Декларація цього не пояснює!», «Щось малувато». «Згадаймо про руки, які нічого не крали», «як сім`я із 5 чоловік за 7років...придбала два авто і не задекларувала (правда ОСОБА_14 розгатив їх обидві), а ще квартиру за майже 1000000 гривень, плюс капітальні ремонти будинків у ОСОБА_15 і Нагірянці і будівництво в районі ОСОБА_9 ??? ОСОБА_16 з кредитом не сходиться, ОСОБА_17 виходить - ти злодій підленький, злодій, що прикривається патріотизмом і любов`ю до України».
Також ОСОБА_1 зазначив, що відповідач тривалий час і неодноразово створював фейк, маніпулятивну і недостовірну інформацію про ніби-то розкрадання, зроблені позивачем та «відкати» на будівництві військової частини у м.Чорткові та звинувачував у цьому позивача, а також обзивав казнокрадом, зокрема постив «страшно і сумно, коли про демократію пишуть казнокради, «справжня любов до відкатії...Скоро пройдуться по ваших чесно зароблених статках. ОСОБА_18 розкаже, як вести себе вести в місцях не дуже віддалених . Перший крок - КПП у військовій частині Чорткова. А ми допоможемо...», “я про відкати на будівництві казарм у Чорткові..це не твоя тема..То тіко депутати в долі”.
ОСОБА_1 зазначив, що поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності та була ним спростована шляхом подання відповідних доказів, а також у суді сам відповідач не заперечував, що поширена ним інформація не була перевірена. 
Отже, поширена відповідачем інформація є недостовірною, порушує його честь, гідність та ділову репутацію, тому суд безпідставно застосував при вирішенні спору частини 1, 2 статті 30 Закону України “Про інформацію”.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що поширена ОСОБА_2 інформація в соціальній мережі Facebook є його висловлюваннями, які за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб`єктивну думку, тому не можуть вважатись такими, що містять фактичні дані та порушують честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 .
Крім того, суд першої інстанції вказав, що межа допустимої критики щодо народного депутата України, політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж до окремої пересічної особи. Також, на поширену відповідачем інформацію в соціальній мережі Facebook ОСОБА_1 дав відповідь, висловивши власні коментарі, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року 
у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту: при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Повинно бути чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.
Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовностилістичних засобів.
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним у демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що 10 стаття Конвенції обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.
У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується.
У справах «Лінгенс проти Австрії» (1986 року), «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлося про публічну критику політиків, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів.
У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 Конвенції.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Судом установлено, що згідно скріншоту сторінки дружини позивача в мережі Facebook відповідач ОСОБА_2 написав коментарі такого змісту «Погрожувати - то стиль вашого чоловіка. А я констатую факти. Вор должен сідєть в тюрмє-дивіться класику. Все повертається на круги свої» - «Справжня любов до відкатії. Скоро пройдуться по ваших чесно зароблених статках. ОСОБА_18 розкаже, як вести себе в місцях не дуже віддалених. Перший крок - КПП у військовій частині Чорткова. А ми допоможемо...» - «....я про відкати на будівництві казарм у Чорткові.. це не твоя тема.. То тіко депутати в долі» - «...страшно і сумно, коли про демократію пишуть казнокради».
Згідно скріншоту сторінки з мережі Fасеbоок під постом на персональній сторінці ОСОБА_19 наявна публікація коментаря від 20 серпня 2019 року, зроблена відповідачем ОСОБА_2 «нам дійсно москаля непотрібно, коли є такі як ОСОБА_13 . На людях бреше про патріотизм і любов до України, а сам за відкати давно душу мамоні продав. І дітей ховаєш своїх, від армії за липовими довідками. Скоро ти відповіси за свої слова і про бидломасу, і про те кого кислотою випалювати ти хотів. Готуйся, вже не довго. Дійсно ти гірше московської воші».
25 жовтня 2019 р. відповідач ОСОБА_8 в соціальній мережі « ОСОБА_20 » на своїй сторінці, посилаючись на скрін поста позивача із його фотографією, написав « Скоро ти, ОСОБА_21 , відповіси і за хамство, і за відкати, і за дороги, яких немає...Лондон тебе не чекає...».
Згідно скріншоту сторінки з мережі Facebook на сторінці ОСОБА_7 під його постом ОСОБА_2 відповів на коментар ОСОБА_22 ( ОСОБА_7 ) “гидко... Але мушу..Ти краще напиши, як на виборах 2014 пропонував мені посади і гроші, щоб я зняв кандидатуру свою, як підробив документи і став інвалідом війни. Чи як їздив в Польщу, де брат відбуває довічне за вбивство і рекет”. На коментар ОСОБА_23 відповів: “я думав що ти маєш хоч каплю розуму. Але впевнений, що ти психічно хворий. Лікуйся, поки не пізно, бо старість в психушці тобі забезпечена.” На коментар ОСОБА_1 , спрямований ОСОБА_2 “потрібно відповісти ницій брехливій особині нетрадиційної моральної орієнтації і недочоловіку. Відповідаю культурно” ОСОБА_2 відповів: “Напиши де ти отримав інвалідність на війні? І ще щось блеєш про мораль? Твоя мораль — злодійство і ще раз злодійство. Із-за таких і влада в Україні кардинально змінилась. А ти тепер скулиш, бо витерлись і викинули”.
На коментарі ОСОБА_1 , спрямовані відповідачу, останній відповів “Що мегачесний мовчиш про інвалідність? Про куплену на вкрадені з бюджету гроші квартиру? Про розкрадання теж мовчиш? Юга втік до ОСОБА_11 , а шавку свою кинув.. скули далі псевдоінвалід”.На коментар ОСОБА_24 , спрямований ОСОБА_2 , відповідач відповів: “Що працював — три кримінальні справи за розкрадання і дві за хуліганство? Звідки грошей накрав, щоб викупитися”. Крім того, під указаним постом наявний коментар ОСОБА_2 , де ним здійснюється аналіз декларації про доходи і витрати ОСОБА_1 ” ОСОБА_16 з кредитом не сходиться, ОСОБА_17 – виходить ти злодій, підленький злодій, що прикривається патріотизмом і любов`ю до України. Щоб зібрати таку суму потрібно щомісяця, на протязі періоду декларування відкладати 44450,00 гривень. Злодій повинен сидіти в тюрмі! От така математика... Читай, математик”.
Отже, із матеріалів справи видно, що між позивачем та відповідачем, у соціальній мережі Facebook виникали словесні суперечки щодо політичної діяльності ОСОБА_1 , як депутата Верховної Ради, громадського та політичного діяча, публічної особи, що відображається у коментарях ОСОБА_2 . 
Судом вірно взято до уваги те, що висловлювання ОСОБА_25 про позивача за своїм змістом є оціночними судженнями, що виражають суб`єктивну думку відповідача, тому не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані та порушують особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації ОСОБА_1 .
Встановивши, що поширена ОСОБА_2 інформація у соціальній мережі Facebook про ОСОБА_1 не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується на інформації, яка стосується політичної, публічної особи, рівень критики якої є значно ширшим, суд першої інстанції, з урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги про те, що подана ОСОБА_2 інформація у коментарях в мережі Facebook містить твердження про конкретні факти, тому не є оціночними судженнями, однак вважає їх безпідставними.
Висвітлена відповідачем в мережі Internet інформація щодо участі у виборах 2014 року, про підробку документів, чи про поїздку ОСОБА_1 до Польщі до свого брата не порушуює немайнові права позивача та не характеризуює його як порушника законів. Вказані висловлювання є оціночним судженням, оскільки не містять конкретних відомостей щодо дій ОСОБА_1 в контексті вчинення конкретного правопорушення. 
Вживання ОСОБА_2 в соціальній мережі слів “психічно хворий”, “твоя мораль злодійство”, “казнокрад” містить критику публічної особи, яка відображається за допомогою відповідних мовних конструкцій, і, певною мірою, є гострою та жорсткою і перебільшеною, однак ці мовні конструкції не містять в собі ні спеціальної медичної термінології, які б вказували на відповідне захворювання, ні юридичних термінів, які вживаються в буквальному значенні у Кримінальному Кодексі України. Отже, вказана інформація є оціночними судженнями відповідача із використанням відповідних мовно-стилістичних засобів, яка, враховуючи контекст і характер мовних засобів та стилістичних прийомів, не посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача. 
Висвітлена ОСОБА_2 у коментарі в соціальній мережі інформація щодо незадекларованого майна ОСОБА_1 також є оціночним судженням ОСОБА_2 та його суб`єктивною думкою щодо відомостей, викладених у деклараціях про доходи позивача, які ним подавались, як політичним діячем та депутатом Верховної ради України.
Коментар ОСОБА_2 у соціальній мережі facebook “ ОСОБА_12 що працював — три кримінальні справи за розкрадання і дві за хуліганство? Звідки гроші накрав, щоб викупитися?” не містять жодного фактичного твердження, а є суб`єктивним оціночним судженням відповідача щодо роботи позивача як політичного діяча. Крім того, указаний коментар викладений ОСОБА_2 у питальній, а не стверджувальній формі, що є маркером суб`єктивної думки відповідача. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 
Враховуючи межу допустимої критики щодо ОСОБА_1 , як депутата верховної ради України VIII скликання, відомого громадського та політичного діяча та публічною особою, висловлені ОСОБА_2 у коментарях в соціальній мережі не дають підстав для висновку про порушеня його честі гідності та ділової репутації, оскільки межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування законного і обгрунтованого рішення суду першої інстнції.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                               ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чортківського районного суду від 14 червня 2021 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 29.11.2021 року.

Головуючий 

Судді