РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року
м. Рівне
Справа № 567/1255/19
Провадження № 22-ц/4815/861/21
Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області, служба у справах дітей Острозької районної адміністрації Рівненської області до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Острозького районного суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вересня 2011 року по грудень 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_1 , проте шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Від спільного проживання у них народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківство якої було встановлено згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29.01.2013. Також у них народилася ще одна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В свідоцтві про народження сина вона записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « ОСОБА_6 », з її слів, оскільки при реєстрації народження сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області відповідач не був присутній, він відмовився подавати заяву про встановлення батьківства та внесення відомостей про нього як батька. 
Однак після народження сина ОСОБА_1 відмовився реєструвати шлюб та вносити відомості про нього як батька у свідоцтво про народження сина, тому вона здійснила реєстрацію народження сина за своєю вказівкою.
Зазначає, що біологічним батьком сина є саме відповідач - ОСОБА_1 , тому вона вважає, що даний факт має бути встановлений в судовому порядку, у зв`язку з тим, що він добровільно не бажає подавати заяву у відділ РАЦС для внесення відомостей про нього у актовий запис про народження сина.
Також, відповідач, будучи батьком дитини, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям та здоров`ям, не забезпечує всім необхідним для нормального життя та розвитку, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Позивач зазначає, що вона працює кухарем в ТРЦ «Екватор» та отримує мінімальну заробітну плату. Син перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина з моменту народження та по даний час, хоча працює в м. Києві на будівельних роботах, є працездатною особою, стан здоров`я має добрий, має на утриманні доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої сплачує аліменти в сумі 350 грн. щомісячно. 
Вказує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків як батька щодо сина ОСОБА_5 , в добровільному порядку не сплачує аліменти, хоча зобов`язаний це робити, усі зароблені кошти відповідач витрачає для задоволення своїх власних потреб, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.    
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України,   батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..
Зобов`язано Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненській області внести зміни до актового запису №1 від 18 лютого 2013 року про народження ОСОБА_5 зазначивши його прізвище відповідно ОСОБА_1 , по батькові ОСОБА_8 , внести зміни вказавши батьком дитини замість ОСОБА_6 - ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3   на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина  ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі  2000 грн. щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 17.10.2019 до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 4000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що докази враховані місцевим судом є опосередкованими, так як не мають прямого відношення до вирішення справи по суті заявленого позову і не можуть бути використані судом як доказ встановлення батьківства.
Вказує, що не визнає за собою батьківства, ніколи не проживав разом з ОСОБА_3 , а в у вказаний нею період, працював та проживав в м. Києві. Про існування дитини дізнався лише в 2013 році.
Стверджує, що не був повідомлений належним чином про дату проведення експертизи та про судові засідання у даній справі.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що відповідач умисно ухилявся від проведення експертизи на встановлення батьківства та не надав жодних доказів на спростування доводів позивача.
З огляду на наведене просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивачки не надав, не з`явився для проведення генетичної експертизи, а тому суд визнав факт, для вияснення якого вона призначалась, тобто батьківство відповідача та відповідно зобов`язав внести зміни до актового запису про народження дитини щодо батьківства відповідача та стягнув нього аліменти.
Колегія суддів  погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного. 

Згідно ч.2, 4 ст. 128, ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено за вказівкою матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.                                                
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.12)
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 в сторін по справі є донька ОСОБА_10 28.06.2011 року (а.с.13).
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29.01.2013 ОСОБА_1 було визнано батьком - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто аліменти на її утримання. (а.с.14) Цим рішенням встановлено факт перебування сторін в фактичних шлюбних відносинах з вересня 2011 року.
Для встановлення батьківства відповідача відносно сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 в даній справі ухвалою Острозького районного суду від 14.01.2020 було призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК (а.с.53-54)
Згідно клопотань експерта від 28.01.2020, 03.03.2020, 14.04.2020, 13.05.2020 зазначено, що для проведення молекулярно-генетичної експертизи потрібно з`явитися 28.02.2020, 03.04.2020, 08.05.2020, 26.06.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із дитиною - ОСОБА_5 до відділення судово-медично генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз для відбору експериментальних зразків. (а.с.61, 65, 67, 70)
З повідомлення від 03.07.2020 №100-565/1756 вбачається, що 26.06.2020 ОСОБА_1 , на відбір зразків крові не з`явився, тому установа змушена повернути ухвалу до суду без виконання. (а.с.73)
Відповідно до ст.109 ЦПК України,  у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Виходячи з обставин справи та ухилення відповідача від проходження генетичної експертизи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в справі.
Дії відповідача  ОСОБА_1  під час провадження в справі об`єктивно слід розцінювати як ухилення від виконання завдань цивільного судочинства передбачених ст.2 ЦПК України, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.
Таким чином підставою для категоричного висновку для визнання батьківства чи його спростування в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.
Встановивши, що причиною не проведення експертизи є неявка на експертизу відповідача, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку за необхідне застосувати наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України. 
Відповідач був належним чином повідомлений про місце, час та дати проведення судово-генетичної експертизи 28 лютого 2020 року, 03 квітня 2020 року, 08 травня 2020 року та 26 червня 2020 року що підтверджується наявними в матеріалах справи телефонограмами щодо повідомлення сторін про проведення експертизи (а. с. 64, 66, 69, 72).
На думку колегії, маючи тверду переконаність про свою непричетність до народження ОСОБА_5 , відповідач в порядку змагальності як принципу цивільного судочинства, міг довести, що дійсно не є батьком, самим вірним і найбільш інформативним з доказів яким і є висновок судової молекулярно-генетичної експертизи.
Між тим, саме з причин його неявок до експертної установи для відібрання зразків біологічного матеріалу, експертизу провести не виявилось можливим.
Така позиція відповідача свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство та про зловживання своїми правами шляхом ухилення від проведення судово-генетичної експертизи.
З довідки про місце проживання (а.с. 33) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Таку адресу місця проживання він підтвердив зокрема в своїх заявах до суду, на яку суд першої інстанції і направляв кореспонденцію. В такому разі за неотримання судових повісток за «закінченням терміну зберігання» в повній мірі відповідальність покладається на відповідача, який має цікавитись ходом розгляду справу та викликами до суду і експерта.
Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.
Аргументи апеляційної скарги спрямовані на доказування неналежного повідомлення про час та місце проведення експертизи та судових засідань.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 достовірно знав про час і місце розгляду його справи в Острозькому районному суду, оскільки двічі подавав заяви про відкладення розгляду (а.с. 103,110) і до ухвалення рішення в справі мав достатньо часу з`явитись до місцевого суду та прийняти участь в проведенні генетичної експертизи, про яку він клопотав в апеляційній інстанції. Виключних підстав неможливості проведення цієї експертизи в місцевому суді не встановлено, тому колегія суддів перевіряє законність оскарженого рішення на час його ухвалення. 
У справі «Йевремович проти Сербії» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
Відповідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав факт батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки було встановлено факт батьківства відповідача, то виходячи з передбачених ст. 180, 182 СК України,  обов`язків батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, місцевий суд, навівши відповідні мотиви, стягнув з ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним з чим погоджується колегія суддів.
Також місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 02 грудня 2021 року.

Головуючий:                                                                                        С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                                   С.О. Гордійчук

С.С. Шимків