ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 826/3658/17
адміністративне провадження № К/9901/64186/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №826/3658/17
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - про визнання протиправними та нечинними нормативно-правових актів, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, прийняте у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів Качура І.А., Келеберди В.І., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року, ухвалену у складі: головуючого судді Чаку Є.В., суддів Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач-1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач-2) звернулися до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - з вимогами:
1.1.  визнати протиправними (незаконними), такими, що не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та нечинними з моменту прийняття: пункт 13 в частині слів «та практичного завдання», пункти 16, 17, абзац другий пункту 21 розділу V Порядку допуску до професії приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3053/5 від 25 жовтня 2016 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 року за №1445/29575; 
1.2.  визнати протиправним (незаконним), таким, що не відповідає нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та нечинним з моменту прийняття: розділ ІІІ Положення про офіс приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 листопада 2016 року №3238/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 листопада 2016 року за №1487/29617.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що пункт 13 в частині слів «та практичного завдання», пункти 16, 17, абзац 2 пункту 21 розділу V Порядку допуску до професії приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3053/5 від 25 жовтня 2016 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07  листопада 2016 року за №1445/29575 суперечить статті 21 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів». Позивачі також зазначають, що оскаржуваним розділом ІІІ Положення про офіс приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 листопада 2016 року №3238/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16  листопада 2016 року за №1487/29617, відповідачем запроваджено новий вид перевірки - перевірка на предмет відповідності офісу приватного виконавця вимогам Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», який у вказаному законі відсутній.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII), яким визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
4. Наказом Міністерства юстиції України від 25 жовтня 2016 року №3053/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 листопада 2016 року за №1445/29575, затверджено Порядок допуску до професії приватного виконавця (далі - Порядок №3053/5).
5. Також Міністерством юстиції України прийнято наказ №3238/5 від 15 листопада 2016 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2016 року за №1487/29617, яким затверджено Положення про офіс приватного виконавця (далі - Положення №3238/5). 
6. Позивач зазначає, що пункт 13 в частині слів «та практичного завдання», пункти 16-17, абзац другий пункту 21 розділу V Порядку №3053/5, якими до складу автоматизованого анонімного тестування включено практичне завдання, визначено порядок його виконання та перевірки суперечать Закону №1403-VIII, адже за своєю суттю передбачене цими пунктами практичне завдання не є автоматизованим і не є тестуванням.
7. Водночас розділом ІІІ Положення №  3238/5, яким врегульовано підстави та порядок проведення перевірки офіса приватного виконавця вимогам до офіса, запроваджується новий та окремий вид перевірки, що не передбачений та не узгоджується з приписами Закону №1403-VIII.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
8. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
9. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що передбачене пунктами 16, 17 Порядку №3053/5 «практичне завдання» полягає у вирішенні особою запропонованої їй системою тестування практичної ситуації за допомогою комп`ютеру. Урахувавши таку суть і порядок складання практичного завдання, суди попередніх інстанцій вважали, що воно має необхідні ознаки, щоб уважати його «автоматизованим анонімним тестуванням».
10. Щодо аргументів позивача про запровадження Положенням №3238/5 додаткового виду перевірки приватного виконавця, то суди попередніх інстанцій зазначили, що перевірка офісу відбувається до початку діяльності приватного виконавця і за своєю суттю є умовою допуску особи до професії приватного виконавця, у зв`язку з чим не може вважатися перевіркою діяльності приватного виконавця, у розумінні статті 34 Закону №1403-VIII.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
11. У касаційній скарзі позивач-1, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове - про задоволення позовних вимог.
12. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач-1 зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставних висновків про те, що запровадження в Порядку №3053/5 «практичного завдання» відповідає вимогам Закону №1403-VIII щодо проведення кваліфікаційного іспиту шляхом автоматизованого анонімного тестування.
13. Позивач-1 доводить, що визначення кваліфікаційного іспиту як умови допуску до професії приватного виконавця міститься в статті 21 Закону №1403-VIII, відповідно до частини третьої якої кваліфікаційний іспит проводиться шляхом автоматизованого анонімного тестування особи.
14. Водночас передбачене в Порядку №3053/5 «практичне завдання» як елемент кваліфікаційного іспиту, виходячи з правил його виконання шляхом складання письмової відповіді та/або процесуального документу, та способу перевірки цього завдання шляхом його оцінки членами комісії, за суттю не є тестуванням і не є автоматизованим.
15. На думку позивача-1, на користь такого висновку свідчить також і те, що в статті 19 Закону №1403-VIII, яка визначає статус і повноваження Кваліфікаційної комісії приватних виконавців, наявні повноваження щодо «проведення кваліфікаційних іспитів та затвердження їх результатів», проте відсутні повноваження «встановлювати результати проведення кваліфікаційних іспитів», адже, виходячи з положень статті 21 Закону №1403-VIII, встановлення результату іспиту має відбуватися в автоматизований спосіб.
16. Щодо оскаржуваних положень розділу ІІІ Положення №3238/5, то позивач-1 зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 Закону №1403-VIII Міністерство юстиції України наділене повноваженнями визначати вимоги до офісу приватного виконавця, проте не може контролювати дотримання цих вимог за межами тих видів перевірок, що передбачені Законом №1403-VIII (планові чи позапланові).
17. Умовою для внесення відомостей про особу, яка успішно склала кваліфікаційний іспит, до Єдиного реєстру приватних виконавців України є повідомлення приватного виконавця про початок діяльності. Інших вимог, зокрема отримання позитивного висновку Мін`юсту про відповідність офісу приватного виконавця певним критеріям, Законом №1403-VIII не висувається. 
18. З урахуванням викладеного, позивач-1 уважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що, запроваджуючи в розділі ІІІ Положення №3238/5 нову форму контролю у вигляді перевірки відповідності офісу, вимогам, установленим розділом ІІ Положення №3238/5, відповідач діяв у межах своїх повноважень.
19. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішення немає.
20. Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 17 жовтня 2018 року та за наслідками автоматизованого розподілу її передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Желтобрюх І.Л., суддів Білоуса О.В., Бевзенка В.М.
21. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 12 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
22. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
23. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
24. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
25. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
26. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX.
27. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Відповідно до статті 6 Закону №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
29. У статті 17 Закону №1403-VIII передбачено, що Міністерство юстиції України: 1)  формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; 2) забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: порядок проходження навчання та стажування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця; перелік документів, які подаються Кваліфікаційній комісії приватних виконавців особою, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, для підтвердження відповідності цієї особи вимогам, встановленим частинами першою та другою статті 18 цього Закону; порядок допуску таких осіб до складання кваліфікаційного іспиту; порядок складання кваліфікаційного іспиту; порядок підвищення кваліфікації приватними виконавцями; 3) видає посвідчення приватного виконавця; 4) визначає вимоги до офісу приватного виконавця; 5) забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; 6) формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; 7) встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; 8) здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; 9) подає Кабінету Міністрів України пропозицію про встановлення розміру основної винагороди приватного виконавця; 10) вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; 11) зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; 12) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.
30. У частині першій статті 19 Закону №1403-VIII передбачено, що для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, та вирішення питання щодо надання права на здійснення діяльності приватного виконавця при Міністерстві юстиції України утворюється Кваліфікаційна комісія приватних виконавців (далі - Кваліфікаційна комісія).
31. Відповідно до частин першої, третьої статті 21 Закону №1403-VIII Кваліфікаційна комісія проводить кваліфікаційний іспит протягом трьох місяців з дня надання допуску особі до складення кваліфікаційного іспиту.
32. Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом автоматизованого анонімного тестування особи, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця.
33. Нормативно-правовим актом, що визначає єдину процедуру допуску до професії приватного виконавця осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця, є Порядок №3053/5.
34. Розділом V Порядку №3053/5 визначено процедуру складання кваліфікаційного іспиту.
35. Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №3053/5 для складання кваліфікаційного іспиту використовується електронна система для проведення автоматизованого анонімного тестування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця (далі - Система тестування).
36. Кваліфікаційний іспит проводиться в окремому приміщенні, в якому розміщуються автоматизовані робочі місця осіб, допущених до складання кваліфікаційного іспиту, окреме автоматизоване робоче місце для адміністрування Системи тестування з підключеним до нього принтером та відповідне комунікаційне обладнання.
37. Згідно з пунктом 8 розділу V Порядку №3053/5 тестові завдання (перелік тестових питань теоретичної частини, ситуаційні завдання та практичні завдання) для кваліфікаційного іспиту затверджуються Кваліфікаційною комісією. Тестові завдання та варіанти відповідей оприлюдненню не підлягають. Безпосереднє внесення до Системи тестування тестових завдань та відповідей на них здійснюється відповідальною особою, визначеною Кваліфікаційною комісією. Розподіл тестових завдань здійснюється Системою тестування індивідуально для кожної особи шляхом випадкового вибору із загального переліку тестових питань та завдань.
38. Пунктом 13 розділу V Порядку №3053/5 передбачено, що автоматизоване анонімне тестування складається з теоретичної частини, ситуаційних завдань і практичного завдання, проводиться одночасно для всіх осіб, допущених до іспиту.
39. Відповідно до пункту 16 розділу V Порядку №3053/5 виконання практичного завдання полягає у вирішенні особою запропонованої їй Системою тестування практичної ситуації, що виникає під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, шляхом надання ґрунтовної відповіді та, за необхідності, складання проєкту процесуального документа.
40. Пунктом 17 розділу V Порядку №3053/5 передбачено, що практичне завдання складається державною мовою та містить набір конкретних вихідних даних у вигляді відповідних документів, на основі яких особа, використовуючи комп`ютер, повинна підготувати ґрунтовну мотивовану відповідь та за необхідності проект процесуального документа з дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством.
41. Оцінювання виконаного особою практичного завдання здійснюється Кваліфікаційною комісією без присутності осіб, що виконували практичне завдання, та за відсутності у Кваліфікаційної комісії інформації про те, якою саме особою виконано практичне завдання.
42. Показник успішності вирішення практичного завдання визначається Кваліфікаційною комісією відповідно до п`яти критеріїв: законність прийнятого рішення; обґрунтованість прийнятого рішення; відповідність проекту процесуального документа формі і змісту згідно з вимогами законодавства; дотримання правил правопису; дотримання загальних правил українського ділового мовлення.
43. Дотримання вимог кожного критерію оцінюється Кваліфікаційною комісією у п`ять балів.
44. Якщо особою не надано відповіді, у тому числі через закінчення встановленого часу, така відповідь зараховується як неправильна.
45. Практичне завдання оцінюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання, в якій: 5 - досконалий рівень; 4 - добрий рівень; 3 - посередній рівень; 2 - низький рівень; 1 - дуже низький рівень.
46. Остаточна оцінка вираховується з використанням формули a/b=z, де а - сума балів, виставлених індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за результатом оцінки критерія; b - кількість членів Кваліфікаційної комісії; z - бал за результатом оцінки членами Кваліфікаційної комісії окремого критерію, округлений до сотої.
47. Загальний бал вираховується шляхом складання балів кожного критерію оцінювання. Практичне завдання вважається виконаним, якщо за результатами його виконання набрано не менше п`ятнадцяти балів.
48. Результат оцінювання практичного завдання вноситься до Системи тестування секретарем Кваліфікаційної комісії окремо щодо кожної особи, яка його виконувала.
49. Абзацом другим пункту 21 розділу V Порядку №3053/5 визначено, що кваліфікаційний іспит вважається складеним, якщо особою набрано прохідний бал за кожним тестовим завданням.
50. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону №1403-VIIІ до початку здійснення діяльності приватний виконавець зобов`язаний організувати офіс у межах виконавчого округу. Офіс приватного виконавця повинен забезпечувати належні умови для здійснення діяльності приватного виконавця, прийому відвідувачів, зберігання, у тому числі у сейфі, документів, печаток, штампів, товарно-матеріальних цінностей та архіву приватного виконавця, збереження професійної таємниці та бути захищеним від несанкціонованого проникнення.
51. Частиною третьою, четвертою статті 26 Закону №1403-VIIІ встановлено, що інформація про офіс приватного виконавця вноситься до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
52. До інформації про офіс приватного виконавця належать: 1)  поштова адреса офісу; 2)  номер телефону, номер факсу офісу; 3)  адреса електронної пошти; 4)  номер мобільного телефону приватного виконавця.
53. Згідно зі статтею 22 Закону №1403-VIIІ про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються: 1) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність; 2) інформація про офіс приватного виконавця; 3) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, інформація про страховика та страхову суму; 4) інформація про помічників приватного виконавця (у разі їх наявності).
54. Приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
55. Відповідно до частини першої статті 23 Закону №1403-VIIІ Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України.
56. Згідно з частиною другою статті 23 Закону №1403-VIIІ в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про: 1) прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; 2) дату рішення Кваліфікаційної комісії про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця; 3) номер посвідчення; 4) виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; 5) офіс приватного виконавця; 6) реквізити договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, строк дії договору, відомості про страховика та страхову суму; 7) зупинення діяльності приватного виконавця; 8) дату та номер рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та вид дисциплінарного стягнення; 9) дату та номер рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності; 10) прізвище, ім`я та по батькові помічників приватного виконавця (у разі їх наявності).
57. Вимоги до організації офісу приватного виконавця визначено в Положенні №3238/5, розділом ІІІ якого визначений порядок проведення перевірки офісу.
58. Так, пунктом 1 розділу ІІІ Положення №3238/5 передбачено, що відповідність офісу вимогам, установленим розділом ІІ цього Положення, перевіряється Міністерством юстиції України у разі: 1) початку здійснення діяльності приватним виконавцем; 2)  зміни приватним виконавцем офісу; 3) проведення планової перевірки діяльності приватного виконавця; 4) проведення позапланової перевірки щодо здійснення приватним виконавцем діяльності в офісі.
59. Згідно з пунктом 3 Положення №3238/5 за результатами перевірки офісу щодо відповідності вимогам, установленим розділом ІІ цього Положення, складається акт про відповідність (невідповідність) офісу приватного виконавця вимогам до офісу (далі - акт).
60. Відповідно до пункту 5 Положення №3238/5 відомості, що містяться в акті, є підставою для внесення інформації про офіс до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
VI. Позиція Верховного Суду
61. Особи, які відповідають вимогам, що ставляться до приватних виконавців, можуть здійснювати діяльність із примусового виконання судових рішень і рішень інших органів за умови складення ними кваліфікаційного іспиту.
62. Загальні вимоги до кваліфікаційного іспиту та порядку його організації визначені в статтях 19 та 21 Закону №1403-VIII, за змістом яких завданням кваліфікаційного іспиту є визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, а його проведення відбувається шляхом «автоматизованого анонімного тестування особи».
63. Зміст автоматизованого анонімного тестування особи розкрито в пункті 13 розділу V Порядку №3053/5, де передбачено, що воно складається з теоретичної частини, ситуаційних завдань і практичного завдання.
64. Механізм виконання практичного завдання, як елементу автоматизованого анонімного тестування, визначений у пунктах 4, 8 та 17, з аналізу яких випливає, що практичне завдання полягає у складанні з використанням комп`ютеру письмової відповіді та/або процесуального документа, виходячи із запропонованого Системою тестування шляхом випадкового вибору індивідуально для кожної особи набору вихідних даних у вигляді відповідних документів.
65. Беручи до уваги, що вирішення практичного завдання відбувається без взаємодії особи з Кваліфікаційною комісією у межах інтерфейсу інформаційної Системи тестування, яка забезпечує випадковий вибір завдання з переліку, що затверджений Кваліфікаційною комісією, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що практичне завдання за суттю є автоматизованим.
66. Доводи позивача-1 про те, що визначений Порядком №3053/5 механізм виконання практичного завдання не забезпечує його оцінювання Системою тестування, зазначених висновків не спростовують.
67. Суд також відхиляє аргументи позивача-1 про те, що така форма кваліфікаційного іспиту як виконання практичного завдання не є тестуванням, у розумінні статті 21 Закону №1403-VIII, адже передбачає складання процесуального документа чи надання письмової відповіді замість вибору із запропонованого Системою тестування переліку правильної відповіді на тестове питання.
68. Суд зазначає, що в частині третій статті 21 Закону №1403-VIII, на яку посилається позивач-1, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, як форму кваліфікаційного іспиту, визначено «тестування особи» без конкретизації виду випробування, яке особа має пройти для підтвердження своєї кваліфікації.
69. Суд уважає, що, виходячи з мети кваліфікаційного іспиту - визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, - проведення іспиту, у тому числі шляхом виконання практичного завдання, повністю відповідає застосованому у статті 21 Закону №1403-VIII поняттю «тестування особи».
70. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про необґрунтованість вимог позивача-1 про визнання нечинним пункту 13 в частині слів «та практичного завдання», пунктів 16-17, абзацу другого пункту 21 розділу V Порядку №3053/5.
71. Щодо вимог позивача про визнання нечинним розділу ІІІ Положення №3238/5, Суд зазначає таке.
72. У цій частині позовних вимог доводи позивача-1 зводяться до тверджень про те, що розділом ІІІ Положення №3238/5 встановлено нову форму контролю Міністерства юстиції України за діяльністю приватного виконавця.
73. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у цій частині, суди попередніх інстанцій виходили з того, що перевірка офісу щодо відповідності вимогам, установленим розділом ІІ цього Положення, не є формою контролю.
74. Суд погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.
75. У частині першій статті 34 Закону №1403-VIII визначено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
76. З аналізу статей 22, 23 Закону №1403-VIII випливає, що приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
77. До інформації про приватного виконавця належить, зокрема, інформація про офіс приватного виконавця, організувати який приватний виконавець зобов`язаний до початку здійснення діяльності.
78. Таким чином, наявність у приватного виконавця офісу, що відповідає наведеним у частині другій статті 26 Закону №1403-VIII та розділі ІІ Положення №3238/5 вимогам, є обов`язком приватного виконавця та умовою внесення відомостей про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.
79. Водночас відповідно до пунктів 4, 6, 7 частини першої статті 17 Закону №1403-VIII Міністерство юстиції України визначає вимоги до офісу приватного виконавця, формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності.
80. Наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2431/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за №1125/29255, затверджено Порядок формування і ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України (далі - Порядок №2431/5).
81. Згідно з пунктом 2 Порядку №2431/5 Єдиний реєстр - це сукупність відомостей про приватних виконавців України, які отримали в установленому законодавством порядку посвідчення, та інформації про їх діяльність, яку Міністерство юстиції отримує у процесі реалізації своїх повноважень як державного органу, що здійснює завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів.
82. Відповідно до пункту 4 Порядку №2431/5 Міністерство юстиції України є держателем Єдиного реєстру, розробляє організаційні і методологічні принципи ведення Єдиного реєстру та забезпечує своєчасне наповнення інформацією Єдиного реєстру.
83. Отже, інформація про офіс приватного виконавця становить частину відомостей про приватного виконавця, що вносяться до Єдиного реєстру. 
84. Відповідальність за достовірність та актуальність цієї інформації несе Міністерство юстиції України як держатель Єдиного реєстру, що й обумовлює необхідність її перевірки перед внесенням до Єдиного реєстру.
85. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що передбачена у розділі ІІІ Положення №3238/5 перевірка офісу приватного виконавця не встановлює додаткових форм чи видів контролю Міністерства юстиції України за діяльністю приватного виконавця.
86. Таким чином, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень і погоджується з їхнім висновком про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
87. Згідно з частиною першою статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
88. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
89. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
90. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.
VII. Судові витрати
91. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
92. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
93. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
94. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі №826/3658/17 залишити без змін.
95. Судові витрати не розподіляються. 
96. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко