УХВАЛА

29 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  904/6285/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.    Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Департамента житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі
за позовом Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради
до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Благоустрій",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно,
про стягнення 52 741, 63 грн 
ВСТАНОВИВ:
10.09.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департамента житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі № 904/6285/20, подана 27.08.2021 безпосередньо до суду касаційної інстанції засобом поштового зв`язку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно із частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)     справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є стягнення 52 741, 63 грн, що становить значно менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00     грн станом на 2020 рік), тому у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України ця справа є малозначною.
Можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах, залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про    неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Проте, подана касаційна скарга заявника містить лише посилання на виключний випадок, передбачений підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України без належного його обґрунтування, за якого судові рішення у малозначних справах     може бути переглянуто у касаційному порядку.
Суд звертає увагу, що посилання на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України без належного обґрунтування підстав визначених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначних справах.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява                 № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департамента житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі № 904/6285/20, на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департамента житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2021 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі № 904/6285/20.
2. Оригінал касаційної скарги з додатками на 49 (сорока дев`яти) аркушах повернути Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                             Н. О. Багай
                                                                                                           Ю. Я. Чумак