ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 р. 	Справа № 480/1162/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на додатквое рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/1162/21
за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до       Головного управління ДПС у Сумській області,  Державної податкової служби України                  
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 30.12.2020 р. № 2283714/2364201812 про відмову у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №1 від 14.12.2020, поданої Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №1 від 14.12.2020, подану Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , днем її подання.  
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
02.07.2021 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою  про ухвалення додаткового  рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, яку мотивує тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного  суду від  22.06.2021 частково задоволені його позовні вимоги до  Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України   про визнання протиправними  і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
В позові позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, наданий договір про надання правової допомоги, акт на частину виконаних робіт, детальних опис робіт,  платіжне доручення про сплату 3000 грн. та зазначено про надання доказів на підтвердження решти витрат на професійну правничу допомогу після  ухвалення рішення.  
Звертаючись із даною заявою, позивач додатково надав на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу   платіжне доручення про сплату 3037,50 грн., акт  виконаних робіт, просить стягнути  на  його користь за рахунок  бюджетних асигнувань  відповідача  6037 грн.
Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань  Головного управління ДПС у Сумській області  на користь  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3000  грн. в рахунок  відшкодування витрат на правничу допомогу. 
Відповідач, Головне управління ДПС у Сумській області, не погодившись з таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначене судове рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції при вирішенні справи в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката не було враховано, що відповідач у справі повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами,  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
А як визначено ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч.ч.1,2 ст.134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути «співмірним» із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами» (ст. 134 КАС України).
Як вже встановлено судовим розглядом, що рішенням Сумського окружного адміністративного  суду від  22.06.2021 у даній справі частково задоволені позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України, визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ДПС у Сумській області про відмову у реєстрації податкової накладної №1 від 14.12.2020,  зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну. У задоволенні позовних вимог до Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 та залишення без змін рішення ГУ ДПС України відмовлено. 
Між позивачем та адвокатом Міненком С.А. 26.01.2021 укладений договір про надання  правової допомоги, відповідно до якого сторонами визначена вартість робіт адвоката в розмірі 750 грн. за годину роботи. (том 1 а.с. 252).
Зі змісту договору та актів виконаних  робіт (том 1 а.с. 254, том 2 а.с.102) вбачається, що  розмір витрат на правову  допомогу складається із: 3000 грн. - вартість послуг по ознайомленню  з матеріалами (позовними), надання консультацій (1 година), підготовка та подача позовної заяви, копіювання та систематизація  матеріалів справи (3 години); 3037,50 грн. – вартість участі у судових засіданнях (02год.03хв.),  вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням ( підготовка заяви про вирішення питання про  розподіл судових витрат та про приєднання до матеріалів справи письмових доказів на підтвердження  судових витрат (02 год).
На підтвердження оплати надано платіжні доручення (том 1 а.с.255, том 2 а.с. 100) на загальну суму 6037,50 грн. 
Отже, з урахуванням вищевикладеного та наданих представником позивача доказів, колегія суддів вважає, що позивачем, в даному випадку, в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції фактично були понесені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 6037,50 грн.
Разом з тим, що стосується безпосередньо спірного питання в якому ж саме розмірі підлягають стягненню ці витрати, то колегія суддів, як вже зазначалося вище, цілком погоджується з визначеною окружним судом сумою, та в свою чергу, з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
А згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Але, при цьому слід зазначити, що як визначено в ч. 9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути «співмірним» із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 року по справі 826/1216/16 вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне поручения з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вказані висновки також наведені у Постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19  від 07 травня 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Отже, за таких обставин, колегія суддів, діючи в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду 1-ї інстанції - без змін. 
          Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Додаткове рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 по справі № 480/1162/21 - залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк