справа № 357/3298/21                                       головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/12987/2021             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
22 листопада 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, -
В С Т А Н О В И В:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат в розмірі 116 540 грн. 25 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають  з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року з відповідача  на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно розрахунку державного виконавця від 04 березня 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 16 925 грн. 30 коп. станом на січень 2021 року. З травня 2019 року по грудень 2019 року відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків та відмовлявся надавати кошти на утримання дітей. Діти потребують значних матеріальних затрат на навчання та лікування. Проте, відповідач приймає в цьому участь частково, лише сплачує аліменти з січня 2020 року, а витрати, які несе позивач у зв`язку з утриманням дітей з травня 2019 року і по даний час є значно більшими ніж розмір аліментів, які сплачує відповідач. Позивач працює та отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для належного забезпечення навчання та лікування дітей. Старша донька ОСОБА_3 навчається за кордоном має захворювання очей та щитовидної залози, менша донька ОСОБА_4 має захворювання очей та ЛОР органів, потребує постійних обстежень у лікаря. Додаткові витрати на  навчання і лікування обох дітей за період з 28 травня 2019 року по 11 березня 2021 року склали 233 080 грн. 50 коп.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1   додаткові витрати на дітей в загальному розмірі 61 760 грн. 60 коп. та судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 8 056 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. У решті позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що старша донька навчається в приватній Бурсі в м. Кельце (Польща) і для її навчання за кордоном потрібно було здійснити необхідні підготовчі дії, які потребували значних фінансових витрат, зокрема, інформаційно-консультативні послуги з питань вибору навчального закладу. З відповідачем було попередньо погоджено понесення додаткових витрат на навчання дитини за кордоном. Для навчання дитини необхідно також було придбати ноутбук, грошові кошти позивач взяла у кредит в АТ «ОТП Банк». Придбання ноутбука було погоджено з відповідачем, однак, він не надав кошти. У зв`язку з подальшими карантинними обмеженнями та дистанційним навчанням придбання ноутбука було необхідним в умовах сучасного життя. Суд першої інстанції також помилково не врахував витрати на харчування старшої доньки з вересня по листопад 2019 року. Суд не дослідив належним чином питання, що всі фінансові витрати, пов`язані з навчанням старшої доньки у Польщі, зокрема, здійснення перекладу документів для навчання, транспортні витрати на проїзд по м. Кельце (Польща), поповнення поточного рахунку у польських злотих, тобто, кишенькові витрати відповідач зобов`язався письмово здійснювати. Суд неправомірно та необґрунтовано не врахував документально підтверджені витрати на лікування старшої доньки, оскільки у розумінні ст. 185 СК України вони є додатковими витратами. Позивачем також було понесено витрати на лікування меншої доньки, а також витрати на вивчення нею англійської мови. Значний розмір додаткових витрат на навчання та лікування дітей на загальну суму 233 080 грн. 50 коп. зумовлений періодом їх стягнення з 28 травня 2019 року по 11 березня 2021 року, тобто, майже за два роки. При цьому, аліменти відповідач почав платити лише з січня 2020 року. Відповідач не надав жодного належного та достовірного доказу добровільного надання додаткових грошових коштів на навчання та лікування дітей.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що згідно з запрошенням навчання за кордоном є безкоштовним. Купуючи ноутбук, позивач не обговорювала з відповідачем покупку та не обговорювала вартість техніки. Рівень зарплати відповідача не дозволяє нести додаткові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16,17).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з ОСОБА_1 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.20).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.33).
Згідно розрахунку державного виконавця від 04 березня 2021 року № 17528 заборгованість ОСОБА_2 станом на 01 січня 2021 року зі сплати аліментів становить 16 925 грн. 30 коп. (а.с.26).
Відповідно до відомостей з трудової книжки та довідки про доходи від 24 лютого 2021 року № 3 ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді косметика та отримує щомісячно мінімальну заробітну плату (а.с.27, 28).
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала суду копію договору про надання послуг приватною бурсою в м. Кельце № 142/2019/2020 від 01 вересня 2019 року; довідку приватного технікуму «Аванс» в м. Кельце (Польща) від 17 червня 2020 року; довідку про продовження проживання в гуртожитку ОСОБА_3 ; копію договору № 2305/NI 19 від 23 травня 2019 року; рахунки про сплату, квитанції та довідки, електронні квитки, видаткові накладні та товарні чеки; розрахунок вартості кредиту на придбання ноутбуку, нотаріальну згоду на виїзд дитини (а.с.31-125).
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на інформаційно-консультаційні послуги з питань вибору закладу, придбання проїзних білетів по м. Кельце (Польща), поповнення поточного рахунку дитини, витрати на придбання ноутбуку не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами. Суд також вважав відсутніми підстави для віднесення до додаткових витрат коштів, що пов`язані з придбанням різних ліків, без призначення лікаря, для обох дітей на суми 1640, 43 грн., 734, 94 грн., як і витрати на естетичне лікування порожнини рота, встановлення брекет системи неповнолітній ОСОБА_3 вартістю 25 000 грн., витрати, пов`язані з навчанням англійській мови молодшої доньки сторін ОСОБА_4 на суму 3 955 грн. 
Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що її з відповідачем дочка ОСОБА_3 навчається за кордоном, у зв`язку з чим позивачем було сплачено кошти за навчання та понесені інформаційні витрати. 
Суд першої інстанції частково стягнув на користь позивача кошти за навчання дитини за кордоном і в цій частині рішення суду відповідач не оскаржує. 
У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 містяться наступні висновки: «Суд касаційної інстанції зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не належить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини».
ОСОБА_1  не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дитини за кордоном в частині, що стосується його вартості. 
Як зазначає відповідач у своїх запереченнях проти позову, у доданому до позову запрошенні № 338/ТЕ/2018/2019 зазначено, що навчання є безкоштовним (а.с.43). 
З урахуванням зазначених обставин, витрати на навчання дитини за кордоном не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України. Однак, відповідач погодився з рішенням суду в частині часткового стягнення таких витрат на користь позивача та рішення суду в цій частині не оскаржував.
За таких обставин, кошти, витрачені позивачем на інформаційно-консультаційні послуги з питань вибору навчального закладу у розмірі 17 435 грн., на оплату послуг перекладача у розмірі 2 199 грн., придбання проїзних білетів по м. Кельце (Польща) на суму 486 грн. 72 коп., 310 грн. 90 коп., поповнення поточного рахунку у польських злотих на суму 2 574 грн. 52 коп., 4 077 грн. 66 коп., 8 154 грн. не є додатковими витратами на дитину. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України наявність витрат, пов`язаних з розвитком здібностей дитини, має довести особа, що заявляє вимоги про стягнення додаткових витрат. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не заперечував проти навчання дитини за кордоном та знав про необхідність придбання для дитини ноутбука, однак, допомоги не надав. 
У той же час, ОСОБА_1 належним чином не обґрунтувала та не надала доказів на підтвердження того, що придбання ноутбука на суму 24 899 грн. 44 коп. пов`язано, зокрема, з розвитком здібностей дитини в комп`ютерних науках, потребою відвідування додаткових занять з відповідними фахівцями, тренінгів з інформаційних технологій, що потребувало придбання такої вартісної комп`ютерної техніки. 
У матеріалах справи містяться нотаріально посвідчені заяви, в яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали згоду на самостійні багаторазові поїздки дитини ОСОБА_3 за кордон та гарантували оплату всіх витрат (включаючи проїзд, транспортні витрати, проживання, харчування, страхування, медичне обслуговування та інші кишенькові витрати). Проте, витрати на зазначене, у тому числі, на харчування  у розмірі 5 889 грн. 98 коп., відносяться до витрат на утримання дитини, а не до додаткових витрат, що передбачені ст. 185 СК України. 
Що стосується витрат на лікування ОСОБА_3 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Витрати за період з червня 2019 року по лютий 2020 року у загальному розмірі 6 582 грн. 40 коп. не підлягають стягненню, оскільки аналізи крові було здано у приватній клінічній лабораторії «Діла». Позивач не була позбавлена права звернутися з дитиною до державного закладу охорони для здачі таких аналізів на безоплатній основі.
У той же час, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає половина витрат на дитину ОСОБА_3 , пов`язаних з захворюванням очей, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с.79, 80).
Загальний розмір таких витрат становить 6 526 грн. 40 коп., а половина від такої вартості 3 263 грн. 20 коп.  
Позивачем також понесено витрати на встановлення ОСОБА_3 брекетсистеми на зуби у розмірі 25 000 грн., а, відтак, з відповідача підлягає стягненню половина їх вартості, а саме у розмірі 12 500 грн.  
Що стосується витрат на лікування дитини ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
З наданих суду доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 надала суду докази понесення нею витрат на придбання ліків у розмірі 418 грн. 35 коп. та у розмірі 198 грн. 90 коп. Придбані позивачем ліки рекомендовані дитині спеціалістом (а.с.99, 100). А, відтак, витрати у розмірі 308 грн. 62 коп. (617,25:2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Витрати позивача, понесені на консультації дитячого невролога та дитячого ортопеда стягненню не підлягають, оскільки доказів неможливості позивача звернутися за консультацією до зазначених спеціалістів у державний заклад охорони здоров`я матеріали справи не містять.    
Витрати у зв`язку з іншими хворобами дітей на суму 1 640 грн. 43 коп. не підлягають стягненню на користь позивача, оскільки нею не доведено, що придбані ліки були призначені дітям спеціалістами і вони придбані саме на лікування дітей. 
ОСОБА_1 також вказує на те, що нею понесені витрати на вивчення англійською мовою доньки ОСОБА_4 у розмірі 3 955 грн.
Разом з тим, позивач не надала доказів необхідності у заняттях дитини англійською мовою, які б були викликані особливими здібностями дитини.
Отже, загальна сума додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 16 071 грн. 82 коп.
Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 54 779 грн. 64 коп. через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права з прийняттям в цій частині постанови по суті вимог позивача.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.
 Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви та апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у загальному розмірі 2 270 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (66, 8%), а саме у розмірі 1 516 грн. 36 коп.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з залученням перекладачів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У суді першої інстанції позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. та витрати, пов`язані з перекладом документів у розмірі 3 200 грн. 
Про неспівмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, та значенням справи для сторони ОСОБА_2   в суді першої інстанції не заявляв.  
 Отже, судові витрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 016 грн. та витрат на послуги перекладача у розмірі 2 137 грн. 60 коп., а всього 10 153 грн. 60 коп.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2021 року в частині відмови у стягненні 54 779 грн. 64 коп. та в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині постанову.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь  ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткові витрати на дітей у розмірі 16 071 (шістнадцять тисяч сімдесят одна) гривня, 82 копійки та судові витрати у розмірі 10 153 (десять тисяч сто п`ятдесят три) гривні, 60 копійок.    
У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 516 (одна тисяча п`ятсот шістнадцять) гривень, 36 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                    Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.