УХВАЛА
29 жовтня 2021 року
м. Київ
справа №1-53/2008
провадження № 13-224зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,  
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,  ОСОБА_16 
розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 у провадженні за заявою засудженого ОСОБА_17 про перегляд вироку Апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2008 року та ухвали Верховного Суду України від 3 березня 2009 року і
встановила:
Як убачається зі змісту заяви та наявних у Верховному Суді даних, вироком Апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2008 року з урахуванням змін, унесених ухвалою Верховного Суду України від 3 березня 2009 року, ОСОБА_17 було засуджено за пунктами 6, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 153 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. 
Справа розглядалася за процедурою Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі – КПК 1960 року). 
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) з питань довічного ув`язнення без перспективи звільнення, а також на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, яким було визнано такими, що не відповідають Основному Закону України, окремі положення статей 81, 82 КК, ОСОБА_17 звернувся до  Верховного Суду із заявою про перегляд у порядку глави 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) згаданих вироку та ухвали. На думку автора звернення, констатоване ЄСПЛ в інших справах порушення Україною ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність перспективи звільнення засуджених до довічного позбавлення волі у поєднанні з висновком органу конституційної юрисдикції свідчать про неправомірність цього виду покарання, а тому є підстава для його заміни на позбавлення волі на певний строк.
СуддяВеликої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) ОСОБА_3 29 жовтня 2021 року заявив самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_17 на підставі ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року, зважаючи на те, що він брав участь у справі заявника під час її касаційного перегляду 3 березня 2009 року.
Перевіривши заяву судді ОСОБА_3 та наявні у Верховному Суді матеріали, Велика Палата дійшла висновку про необхідність задоволення заяви на наступних підставах.
За приписами ч. 4 ст. 55 КПК 1960 року суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участь у її перегляді Верховним Судом.
У силу ч. 1 ст. 56 КПК 1960 року за наявності підстав, передбачених статтями 54–55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу (далі – КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК 1960 року, ч. 1 ст. 80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 54 і 55 КПК 1960 року та статтями 75–79 КПК, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
У заяві судді ОСОБА_3 йдеться про неможливість його участі у розгляді заяви ОСОБА_17 , оскільки він раніше у складі колегії суддів Верховного Суду України вже переглядав у касаційному порядку справу заявника (провадження № 5-426к09) й висловив свою позицію у цій справі, у тому числі з питання призначеного засудженому покарання.  
Зазначені в заяві судді факти підтверджуються наявними у Верховному Суді даними, відображеними в ухвалі Верховного Суду України від 3 березня 2009 року.
Отже, матеріали провадження містять обставини, які можуть викликати сумнів у сторін стосовно об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді ОСОБА_3 , що відповідно до статей 54, 55 КПК 1960 року, а також п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК унеможливлює його участь у розгляді звернення ОСОБА_17 .
Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі «Пероте Пеллон проти Іспанії» від 25 липня 2002 року (№ 45238/99)).
З урахуванням наведених обставин і законодавчих приписів Велика Палата вважає, що заява про самовідвід підлягає задоволенню зметою уникнення повторної участі судді ОСОБА_3 у розгляді справи та запобігання виникненню у сторін сумніву стосовно об`єктивності, безсторонності й неупередженості суду. 
З огляду на викладене, керуючись статтями 55, 57 КПК 1960 року, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_3 від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_17 про перегляд за виключними обставинамивироку Апеляційного суду Луганської області від 29 жовтня 2008 року та ухвали Верховного Суду України від 3 березня 2009 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     ОСОБА_1 
Судді: 
ОСОБА_18                                           ОСОБА_9 
ОСОБА_3                                                   ОСОБА_10 
ОСОБА_4                                                ОСОБА_11 
ОСОБА_5                                       ОСОБА_12 
ОСОБА_6                                             ОСОБА_13 
ОСОБА_7                                                 ОСОБА_14 
ОСОБА_8                                                      ОСОБА_15 
                                                                       ОСОБА_16