ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6249/21 Справа № 202/7367/20 	  	Головуючий у першій інстанції:  Бєльченко Л. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Городничої В.С., Свистунової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 02.06.2017 року між сторонами було укладено договір про приєднання Правил надання банківських послуг за картковими продуктами №ASJ-47780-17-DOM. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн., який в подальшому був збільшений до 300000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 30% річних та 48% на прострочену заборгованість, строком на 12 місяців з 02.06.2017 року по 01.06.2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, утворилась заборгованість, яка станом на 22.07.2020 року становить 21936,37 грн., а саме: 11601,02 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту; 4791,71 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 687,59 грн. – заборгованості за нарахованими процентами; 4856,05 грн. – заборгованості по простроченим процентам. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 21936,37 грн. та судові витрати. 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20558,грн., а саме: 11601,02 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту; 4791,71 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3475,99 грн. – заборгованості за поточними відсотками; 689,98 грн. – заборгованості по простроченим процентам. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.
В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 21936,37 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного. 
Встановлено, що між 02.06.2017 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ASJ-47780-17-DOM, шляхом підписання договору про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, відповідно до якого відповідач просить надати йому кредит в національній валюті шляхом встановлення ліміту на картковий рахунок від 10000,00 грн. до 300000,00 грн., зі сплатою базовою відсоткової ставки 30% річних та відсоткової ставки на прострочену заборгованість 48% річних, строком дії ліміту 12 місяців з 02.06.2017 року по 01.06.2018 року (а.с. 9). 
Згідно пункту 12 вказаного вище договору, відповідач надає право банку після закінчення строку дії ліміту овердрафту, визначеного в даному договорі, продовжити строк дії ліміту на такий же строк, що визначено цим договором. 
У вказаному вище договорі №ASJ-47780-17-DOM від 02.06.2017 року також зазначено, що цей договір разом із Правилами надання банківських послуг за картковими продуктами, інформацією про сукупну вартість кредиту та Тарифами є договором комплексного банківського обслуговування (а.с. 9).
Відповідачу банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт і видано платіжну картку та запечатаний конверт з ПІН-кодом, що підтверджується письмовою розпискою від 02.06.2017 року (а.с. 10). 
ОСОБА_1 отримав від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором комплексного банківського обслуговування кредитні кошти шляхом встановлення ліміту овердрафту та користувався ними, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 13-17). 
Долучені до позовної заяви витяг з Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, відповідачем не підписані (а.с. 18-25). 
Договір №ASJ-47780-17-DOM від 02.06.2017 року містить текст про погодження споживача з Правилами (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, але не конкретизовано яка саме редакція Правил погоджена споживачем. 
На підтвердження свого позову банком представлено розрахунки заборгованості за кредитним договором №ASJ-47780-17-DOM від 02.06.2017 року, згідно яких станом на 22.07.2020 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 21936,37 грн., а саме: 11601,02 грн. – заборгованості за поточним тілом кредиту; 4791,71 грн. – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 687,59 грн. – заборгованості за нарахованими процентами; 4856,05 грн. – заборгованості по простроченим процентам (а.с. 6-8). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. 
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору №ASJ-47780-17-DOM від 02.06.2017 року та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 11601,02 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 4791,71 грн. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, колегія зазначає наступне. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). 
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ АБ «Укргазбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У договорі №ASJ-47780-17-DOM від 02.06.2017 року визначена базова відсоткова ставка на рівні 30% річних та відсоткова ставка на прострочену заборгованість на рівні 48% річних. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.06.2017 року, посилався на витяг з Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, як невід`ємну частину кредитного договору. 
Витягом з Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами,що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, порядок нарахування і оплати процентів, зокрема, право банку встановлювати нові процентні ставки після закінчення 365 днів з дати укладення договору (п. 2.2.2.3 Правил), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір про приєднання до Правил (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. 
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, відсутність у договорі домовленості сторін про зміну (встановлення нових) процентних  ставок банком в односторонньому порядку, наданий позивачем Витяг з Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).
Правила (договірні умови) надання банківських послуг за картковими продуктами, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 червня 2017 року шляхом підписання договору. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом на поточну заборгованість, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 30,00% річних. 
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 22.07.2020 року за ставкою, що погоджена сторонами (30,00% річних) в сумі 3475,99 грн., розрахунок яких приведений судом першої інстанції, є арифметично правильним та не спростований сторонами. 
Колегія звертає увагу, що позивачем безпідставно здійснено нарахування процентів за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою на рівні 36,00% та 48,00% річних в період з 03.12.2018 року по 01.07.2020 року (в межах позовних вимог), що не погоджено в договором №ASJ-47780-17-DOM від 02.06.2017 року. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по процентам, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом, становить 1349,65 грн., тому з відрахуванням сплачених відповідачем коштів в сумі 659,67 грн. до стягнення становить 689,98 грн.
Колегія також звертає увагу, що суд не вийшов за межі позовних вимог, оскільки загальну сума процентів, яку просив стягнути позивач, становить 5543,64 грн., а судом стягнуто з відповідача 4165,97 грн., що є меншим від заявленого до стягнення банком. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, а тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення на користь банку тіла кредиту не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині – без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року – в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                В.С. Городнича
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова