Постанова
Іменем України
 
25 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/37817/15
провадження № 61-5645св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В., Чобіток А. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - 
ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.
 
Позов обґрунтований тим, що 03 січня 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено угоду банківського вкладу про розміщення грошових коштів у розмірі 13 000,00 дол. США строком до 03 липня 2014 року, 
на виконання якої позивач підписав заяву № SAMDNWFD0070050688700 вклад «Стандарт». 
Позивач зазначив, що переказ грошових коштів на депозитний рахунок він здійснив через автоматизовану систему Інтернет-банкінгу «Приват-24». 
 
Після спливу строку дії банківського договору, гроші з рахунку він зняти не зміг, 
у зв`язку з тим, що всі відділення банку Автономної Республіки Крим (далі - АРК) закриті згідно з розпорядженням Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 з огляду на окупацію цієї території. 
 
16 грудня 2014 року він звернувся до банку з письмовою заявою про видачу грошових коштів, проте банк відмовив у задоволенні заяви, посилаючись 
на неможливість видачі коштів у зв`язку із припиненням діяльності структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на окупованій території АРК. Відповідач 
не виконав договірні зобов`язання зі своєчасного повернення банківського вкладу, виплати нарахованих процентів. 
 
Позивач просив суд стягнути з відповідача 13 585,00 дол. США - кошти 
за договором банківського вкладу та нараховані проценти за користування коштами; 10 766,14 грн - три проценти річних від простроченої суми боргу; 
166 507,49 грн - інфляційні збитки; 1 657,50 дол. США - проценти 
за користування грошовими коштами за період з 04 липня 2014 року 
до 04 жовтня 2015 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за банківським вкладом у розмірі 13 585 дол. США, що еквівалентно 296 424,70 грн; три проценти річних - 10 766,14 грн; інфляційні збитки -166 507,49 грн; проценти за користування банківським вкладом - 
1 657,50 дол. США, що еквівалентно 36 166,65 грн. Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. 
 
Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч нормам цивільного законодавства відповідач не повернув позивачу суму вкладу разом 
із нарахованими процентами, чим порушив умови банківського вкладу та право позивача вільно розпоряджатися власними коштами.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 процентів 
за користування банківським вкладом у розмірі 1 657,50 дол. США, 
що еквівалентно 36 166,65 грн, трьох процентів річних - 10 766,14 грн, інфляційних збитків - 166 507,49 грн, стягнення судового збору скасовано 
та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення інфляційних втрат відмовлено.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків 
за користування банківським вкладом та 3% річних задоволено частково.
 
Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти 
за користування банківським вкладом 633,51 дол. США, три проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України 323,80 дол. США.
 
Вирішено питання судових витрат.
 
В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 року залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення 
з відповідача грошових коштів за депозитним договором 
№ SAMDNWFD0070050688700. Разом з тим, суд першої інстанції не правильно визначив розмір відсотків, оскільки у разі неналежного виконання договору банківського вкладу і неповернення та (або) затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом «на вимогу» («до запитання») та 3 % річних відповідно 
до частини другої статті статі 625 ЦК України з 19 грудня 2014 року по 04 жовтня 2015 року.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У квітні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог 
та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів наявності грошових коштів на рахунку в банку, оскільки не надав оригіналу квитанції (або інший касовий документ) на підтвердження факту зарахування коштів на депозитний рахунок.
 
Також судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/37817/15, витребувано її з Печерського районного суду м. Києва та зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
03 січня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070050688700 вклад «Стандарт» із сумою вкладу 13 000,00 дол. США, строком до 03 липня 2014 року включно, зі сплатою 9% річних.
 
Укладення вказаного договору банківського вкладу між позивачем 
та відповідачем та переказ грошових коштів на депозитний рахунок було здійснено з використанням технології дистанційного відкриття рахунків депозиту через систему Приват24 у порядку, передбаченому Правилами інтернет-банкінгу Приват-24 з ідентифікацією за мобільним телефоном позивача на умовах та порядку, розробленими та запропонованими в системі послуг 
АТ КБ «Приватбанк».
 
На підтвердження факту існування договірних відносин позивачем надано 
до суду першої інстанції оригінал заяви № SAMDNWFD0070050688700 
на розміщення вкладу «Стандарт», яка за клопотанням представника позивача долучено судом апеляційної інстанції до матеріалів справи (а. с. 167, т. 2).
 
Відповідно до заяви № SAMDNWFD0070050688700 від 03 січня 2014 року залишок на вкладі на 03 січня 2014 року 13 000 USD (тринадцять тисяч доларів) та банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад. 
 
Грошових коштів у сумі 13 000,00 дол. США були перераховані з одного депозитного рахунку позивача, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок 
№ НОМЕР_1 , відкритий у цьому ж банку. 
 
Відповідно до довідки Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Сімферополь від 09 травня 2014 року № 24562911, у якій зазначено перелік рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , серед яких № НОМЕР_2 Стандарт, строк - 6 місяців, дата оформлення 03 січня 2014 року, валюта рахунку - USD, сума коштів на рахунку - 13 290,58. Копія вказаної довідки посвідчена адвокатом.
 
19 серпня 2014 року ОСОБА_1 на його звернення від 30 травня 2014 року щодо переведення всіх його активів та рахунків, відкритих на території АР Крим, на обслуговування до міста Одеси, ПАТ КБ «Приватбанк» було надано відповідь про відмову у вчиненні зазначених дій з огляду на те, що відповідно 
до постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 ПАТ КБ «Приватбанк» припиняє подальшу діяльність на території АР Крим.
 
Також позивачем надано до суду другий примірник його заяви про повернення банківського вкладу від 16 грудня 2014 року, на заяві є відтиск штампу вхідної кореспонденції «ПАТ КБ «ПриватБанк», 16 грудня 2014, вхід. № 6731». При цьому в заяві ОСОБА_1 зазначив, що з 21 травня 2014 року його місце проживання зареєстроване у м. Одесі (а. с. 66, т. 1, а. с. 170, т. 2).
 
На вказану заяву 18 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь про неможливість видати грошові кошти, наявні на депозитному вкладі ОСОБА_1 № SAMDNWFD0070050688700, що оформлений на території АРК, 
з посиланням на припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та положення статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства 
є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
За змістом статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно 
до договору.
 
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, в якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід 
в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
 
Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах 
та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 1060 ЦК України в редакції, чинній 
на час укладення договорів банківського вкладу, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або 
на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або 
до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором 
не встановлений більш високий процент.
 
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (частини перша, п`ята статті 1061 ЦК України).
 
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти 
та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком 
у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
 
Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.
 
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
 
Судами встановлено, що укладений між сторонами в цій справі договір банківського вкладу, який розірвано 18 грудня 2014 року, не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за цими договорами після закінчення терміну його дії.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Правильно застосувавши до спірних правовідносин приписи статті 1070 ЦК України, врахувавши умови укладених між сторонами договорів депозиту (банківського вкладу) та обставини їх розірвання позивачем, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення вкладу з АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню проценти за ставкою, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.
 
З урахуванням наведеного, встановивши, що наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують факт укладення між сторонами вищезазначеного договору банківського вкладу та наявність грошових коштів на депозитному рахунку банку, проте в порушення своїх зобов`язань відповідач відмовився виконувати вимогу вкладника щодо перерахування на його рахунок вкладу 
та процентів за користування ним, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення суми вкладу 
та нарахованих відсотків.
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що позивачем 
не надано оригіналу квитанції (або інший касовий документ) на підтвердження факту зарахування коштів на депозитний рахунок, оскільки апеляційним судом встановлено, що відповідно до заяви № SAMDNWFD0070050688700 вклад «Стандарт», квитанція про внесення вкладу в сумі 13 000 дол. США ОСОБА_1 не була видана, так як зазначена сума коштів перебувала на картковому рахунку позивача ще до укладення цього договору, про що свідчить зміст заяви: «залишок на вкладі на 03 січня 2014 року 13 000 USD (тринадцять тисяч доларів)». «банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад».
 
Безпідставним є посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, оскільки викладені в указаних судових рішеннях висновки не суперечать висновкам судів першої та апеляційної інстанції, викладеним у судових рішеннях, які є предметом касаційного перегляду у цій справі.
 
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, натомість наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального 
і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду без змін.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції 
у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року залишити без змін.
 
Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська