Справа № 431/2241/21 
Провадження № 22-ц/810/718/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року                                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря
судового засідання Залюшного О.Г.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області,
правонаступник відповідача (скаржник) Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Рукас О.В. в м. Старобільську
у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника заявника адвоката Пересадько Вадима Олексійовича, заінтересована особа Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

                                                      ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
29 квітня2021 року заявник ОСОБА_1 в особі представника заявника адвоката Пересадько В.О. звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - трудової книжки, заінтересована особа Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.
В обґрунтування своїх вимог, заявник посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що підтверджується паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб. Оскільки вона немає свідоцтва про попередній шлюб, бо воно було втрачено, вона зверталась до відділу ДРАЦС з приводу отримання витягу з відомостями про цей шлюб, то їй було повідомлено, що в реєстрі ДРАЦС немає цього актового запису. У квітні 2021 року вона звернулась до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з питанням призначення пенсії. Спеціалістом Старобільського об`єднаного УПФУ їй було в усній формі відмовлено, у зв`язку з тим, що у її трудовій книжці існують недоліки у вигляді виправлень. А саме:        У документі «Трудовая книжка» (рос. мова) її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » (рос. мова) було закреслене та виправлене на прізвище у попередньому шлюбі « ОСОБА_4 » (рос. мова), а потім це прізвище було взято у дужки та виправлене на нове прізвище, отримане у її теперішньому шлюбі - « ОСОБА_5 »; також у цьому документі було незрозуміло написане її ім`я, а потім записане її ім`я - « ОСОБА_6 »; на сторінці 23 цього документу було також виправлене слово «поощрениях» (рос. мова) на слово «работе» (рос. мова).
Таким чином, щоб встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, вона була змушена звернутися до суду з даною заявою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт належності правовстановлюючого документу Трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 23.07.1980 року, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянці України, уродженці с. Алахадзі м. Гагра Абхазія, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
При винесенні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції мотивував те, що що у всіх вказаних документах, а саме: Свідоцтві про народження НОМЕР_3  від 22.08.1984 року (а.с.11),  Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016667918 від 19 травня 2016 року (а.с.27), Свідоцтві про укладення шлюбу  НОМЕР_4  від 09.01.1988 року (а.с.12), Паспорті громадянина України серія НОМЕР_5 , виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області 18 лютого 1999 року (а.с.7-8) співпадає ім`я та по батькові, дата та місце народження заявника та записано « ОСОБА_8 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Алахадзі, м. Гагра, Абхазія. Прізвище заявника змінювалося з « ОСОБА_3 на ОСОБА_4 », відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016667918 від 19.05.2016 року, з « ОСОБА_4 на ОСОБА_5 », відповідно Свідоцтва про укладання шлюбу НОМЕР_4 від 09.01.1988 року, тому є всі підстави вважати, що вказані докази є належними та містять інформацію достатню для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. 
Таким чином, судом достовірно встановлений факт належності Трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 23.07.1980 року, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Короткий виклад вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідачем ГУПФУ в Луганській області подано апеляційну скаргу, в якій, просить рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 у справі № 431/2241/21 скасувати, та винести рішення, яким в задоволенні заяви  ОСОБА_9  відмовити за необґрунтованістю, недоведеністю, безпідставністю та у зв`язку з виникненням спору про право. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, зазначене кореспондується з нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За нормами Порядку № 637 - за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється литтте факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії, що є метою встановлення факту належності ОСОБА_1 трудової книжки, здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення/відмови у призначенні підлягає оскарженню у встановленому законом порядку Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14- 369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61 -44101 св 18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18). Крім того, достеменно не відомо, як саме Суд встановив, що факт належності трудової книжки серії НОМЕР_1 зявниці є доведеним, адже ОСОБА_1 в своїй заяві зазначає, що не може надати свідоцтво про попередній шлюб, де б її дівоче прізвище ОСОБА_3 було б змінено на прізвище по чоловіку - ОСОБА_4 , т.я. Відділ ДРАЦС повідомив про відсутність відповідного актового запису, однак викладене в заяві жодним чином не підтверджене (не надано запиту до Відділу ДРАЦС, також і відповіді відділу ДРАЦС про неможливістб надання запитуваної інформації). Стосовно посилань ОСОБА_1 у заяві на існування ще одного недоліка трудової книжки, а саме - закреслення на сторінці 23 трудової книжки слова «поощрениях» (мовою оригіналу) та виправлення на «работе» (мовою оригіналу), повідомляємо, що п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція), передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу (як в даному випадку), про переведення, нагородження, заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Однак, ОСОБА_1 з цього приводу у своїй заяві не зазначає абсолютно нічого: чи зверталась вона до підприємства з відповідним питанням, чи існує взагалі це підприємство станом на сьогодні, тобто заявницею не надається цим обставинам жодного значення, а відповідно і обґрунтування, лише мимохідь зазначається про наявність такого недоліку у заяві. Проте, Суд, з невідомих управлінню причин, все ж вважає факт належності заявниці трудової книжки встановленим та доведеним. В той же час, Інструкцією надається алгоритм дій навіть на випадок відсутності (ліквідації, припинення тощо) того підприємства, яке зробило неправильний або неточний запис в трудовій книжці працівника, а саме: п. 2.8 Інструкції встановлено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідні виправлення робляться правонаступником, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано підприємство, а в разі його відсутності – обл архівом, держ архівом м. Києва, держ архівом м. Севастополя і держ архівом при раді Міністрів Криму. Отже, згідно наведених висновків та спеціальних норм, якими врегульований порядок підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, встановлення факту трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи належить саме до повноважень органу Пенсійного фонду України, у судовому порядку встановлюється факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, виключно у випадку, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження. Як вбачається із поданої заяви і долучених до неї копій документів, трудова книжка серії НОМЕР_1 містить декілька закреслень прізвища, проте це не єдиний недолік правовстановлюючого документу, що у свою чергу є обставиною, що перешкоджає ОСОБА_1 оформити своє право на отримання пенсії, проте саме орган Пенсійного фонду України, відповідно до норм Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, має повноваження встановлювати на підставі фактичних даних (уточнюючих та додаткових документів, передбачених Порядком № 637) факт роботи, тобто наявність чи відсутність права на призначення пенсії, що є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду України.
Клопотання заявлені скаржником
Разом із апеляційною скаргою ГУПФУ в Луганській області заявлено клопотання, щодо зміни правонаступника зі Старобільського ОУПФУ Луганської області на ГУПФУ в Луганській області.
Клопотання мотивовано тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», яка набрала чинності 14.10.2020, реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком. Відповідно до Переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання, що є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 925, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, окрім інших, приєдналось Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області припинило свою діяльність Дата запису: 26.07.2021, Номер запису: 1003771120003001108, Підстава: рішення щодо реорганізації). Отже, згідно статті 55 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу а відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Таким чином, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, наявні підстави для заміни сторони (заінтересованої особи та, як наслідок, апелянта) у цивільній справі № 431/2241/21 процесуальним правонаступником.
Ухвалою суду від 26.10.2021 р. клопотання апелянта задоволено.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у достатній мірі.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Так, в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
В судовому засіданні судом було встановлено, що згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 22.08.1984 року, актовий запис № 20, прізвище, ім`я, по батькові та дата народження заявника ОСОБА_1 , заповнені російською мовою, значиться як « ОСОБА_10 , родилась ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с.11).
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016667918 від 19 травня 2016 року, ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 25 квітня 1982 року, актовий запис № 4, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , 19 березня 1984 року шлюб було розірвано, актовий запис №31 (а.с.27).
Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4  від 09.01.1988 року, мовою оригіналу прізвище, ім`я, по батькові та дата народження заявника заповнені російською мовою, значиться як « ОСОБА_12 , родилась ІНФОРМАЦІЯ_4 » 09.01.1988 року уклала шлюб з ОСОБА_13 , актовий запис № 17. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловіку – ОСОБА_5 , дружині – ОСОБА_5 (а.с.12).
Згідно копії Паспорту громадянина України серія  НОМЕР_5 , виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській  області 18 лютого 1999 року, прізвище, ім`я, по батькові та дата народження заявника зазначено як « ОСОБА_1 (російською мовою « ОСОБА_1 », дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження с. Алахадзі, м. Гагра, Абхазія». (а.с.7-9).
Згідно Картки фізичної особи - платника податків від 12.14.2013 року №1211-13-04145,  прізвище, ім`я та по батькові  заявника записано як « ОСОБА_1 », реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с.9).
Згідно Трудової книжки серія НОМЕР_1 від 23 липня 1980 року, мовою оригіналу прізвище, ім`я, по батькові та дата народження заявника заповнені російською мовою, значиться як « ОСОБА_7 , дата рождения ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.13-16). Крім того, згідно Трудової книжки серія НОМЕР_1 , прізвище « ОСОБА_3 » (рос. мова) було закреслене та виправлене на прізвище у шлюбі « ОСОБА_4 » (російська мова), а потім це прізвище було взято у дужки та виправлене на нове прізвище - « ОСОБА_5 ». Ім`я записане - « ОСОБА_6 ». Зроблено запис російською мовою « ОСОБА_14 на ОСОБА_1 верить на основании паспорта НОМЕР_5 від 18.02.1999 (а.с.13).
Таким чином, в судовому засіданні судом було встановлено, що у Трудовій книжці серія НОМЕР_1 , дата заповнення 23 липня 1980 року, на ім`я громадянки України, ОСОБА_1 , дата народження  ІНФОРМАЦІЯ_5 , з середньою освітою, власником якої є ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , допущені помилки при написанні ім`я заявника та закреслення та виправлення при написанні прізвища, а саме, закреслене прізвище « ОСОБА_3 », виправлене на « ОСОБА_4 » (російська мова), а потім це прізвище було взято у дужки та виправлене на нове прізвище - « ОСОБА_5 », також у цьому документі було нерозбірливо ім`я заявника, у дужках зазначено - « ОСОБА_6 ». 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
На підставі викладеного, суд враховує, що у всіх вказаних документах, а саме: Свідоцтві про народження НОМЕР_3  від 22.08.1984 року (а.с.11),  Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016667918 від 19 травня 2016 року (а.с.27), Свідоцтві про укладення шлюбу  НОМЕР_4  від 09.01.1988 року (а.с.12), Паспорті громадянина України серія НОМЕР_5 , виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області 18 лютого 1999 року (а.с.7-8) співпадає ім`я та по батькові, дата та місце народження заявника та записано « ОСОБА_8 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Алахадзі, м. Гагра, Абхазія. Прізвище заявника змінювалося з « ОСОБА_3 на ОСОБА_4 », відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016667918 від 19.05.2016 року, з « ОСОБА_4 на ОСОБА_5 », відповідно Свідоцтва про укладання шлюбу НОМЕР_4 від 09.01.1988 року, тому є всі підстави вважати, що вказані докази є належними та містять інформацію достатню для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. 
Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Дана справа є справою окремого провадження, розгляд якої внормовано розділом IV «Окреме провадження» ЦПК України, главою шостою якої передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до яких відносяться і справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права особи, зокрема, права власності на майно (державний акт на право власності на земельну ділянку, договір дарування, договір купівлі-продажу, свідоцтво на право власності тощо). Суд може встановлювати також факти належності особі інших правовстановлюючих документів, наприклад: архівної довідки про трудову діяльність на підприємстві та розмір оплати праці, довідки про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, трудової книжки, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки тощо.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки, заявниця зазначала на допущені в ній неправильності в написанні її прізвища та імені, що необхідно їй для врахування ГУПФУ в Луганській області періодів роботи при призначення пенсії за віком.
Заперечуючи проти задоволення заяви як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ГУПФУ в Луганській області посилається на те, що управлінням під час призначення пенсії за віком заявниці було враховано трудову книжку, щодо встановлення факту належності якої ставить питання ОСОБА_1 .. Проте, через розбіжності в прізвищі в трудовій книжці щодо періодів роботи заявниці та її паспортних даних спірні періоди не було враховано під час призначення пенсії. Встановлення факту, про який просить заявниця, не породжує для неї наслідків у вигляді зарахування спірних періодів до стажу.
Колегія суддів погоджує такі доводи апеляційної скарги.
За ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постановою Кабміну від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка.
Факт прийняття заінтересованою особою трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я « ОСОБА_10 », та призначення на її підставі заявниці ОСОБА_1 пенсії за віком ніким не оспорюється.
Постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з наступними змінами) до заяви про призначення пенсії за віком додають документи про стаж лише в тому разі, якщо відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Відповідно до п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637), у судовому порядку може встановлюватися лише факт належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.
Отже, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється виключно органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії.
У п. 18 Порядку № 637 зазначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх через ліквідацію підприємства, установи, організації або відсутність архівних даних з інших причин, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які би знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі, колгоспі) або в одній системі й мали документи про свою роботу за час, щодо якого вони підтверджують роботу заявника.
Що стосується звернення до суду, то в судовому порядку може бути оскаржена виключно відмова відповідного органу Пенсійного фонду України від встановлення факту наявності трудового стажу за відсутності трудової книжки.
Тому колегія суддів погоджується з доводом скарги про те, що факт належності заявниці трудової книжки, яка вже прийнята заінтересованою особою та на її підставі призначена пенсія за віком, не є юридично значимим для заявниці, оскільки від нього не залежить включення спірного періоду до загального стажу ОСОБА_1 , для чого законом визначено інший позасудовий порядок. При цьому судова колегія наголошує , що суд не може своїми діями замінювати питомо властиві функції державних органів.
Суд на зазначене уваги не звернув та вдався до оцінки доказів на підтвердження належності заявниці трудової книжки, що призвело до помилкового вирішення справи.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.
Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).
Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Вказане неправильне застосування норм матеріального права норм процесуального права у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності трудової книжки.
Судові витрати у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог - а саме, понесені і документально підтверджені ГУПФУ в Луганській області витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 681,00 грн підлягають стягненню із заявниці на користь заінтересованої особи.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити частково.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви про встановлення факту належності трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 23.07.1980 року, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянці України, уродженці с. Алахадзі м. Гагра Абхазія, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 )на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ЄДРПОУ 21782461) судові витрати у розмірі 681,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови  складено 26 жовтня 2021 року. 

Головуючий 

Судді