КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №756/6038/20                                                                                 Головуючий у І інстанції Жук М.В.
Провадження №22-ц/824/11343/2021                                                          Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
           суддів:                                                            Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання     Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 31.03.2008 року вона уклала з ВАТ «Універсал банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», кредитний договір за № 003-2008-959 за умов якого АТ «Універсал Банк» зобов`язався надати їй грошові кошти у розмірі 280 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,45% річних на придбання квартири АДРЕСА_1 зі строком до 10.03.2028 року.
Оскільки АТ «Універсал Банк» в порушення вимог закону не повідомив у письмовій формі перед укладенням кредитного договору інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитний договір містить несправедливі умови, зокрема положення п. 3.3, абз. 2 п. 4.1.1, п. 4.1, п. 9.8 договору щодо обов`язку споживача під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, зміни у витратах, в тому числі плати за дострокове погашення кредиту, сплати винагороди за надання фінансового інструменту, за дію, яку банк здійснює на власну користь, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним кредитний договір № 003-2008-959 (на придбання майна) від 31.03.2008 року, укладеного між нею та АТ «Універсал Банк».
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Наголошує на тому, що суд  ухвалив рішення всупереч позиціям, викладеним у постанові Верховного суду від 07.02.2018 року у справі №175/1543/16-ц та у Постанові Верховного суду від 28.08.2019 року у справі №343/557/15-ц.
Суд не надав правової оцінки таким несправедливим положенням Кредитного договору №003-2008-959 від 31.03.2008 року, як: п. 3.3., абз. 2 п.п. 4.1.1. п.4.1. та п. 9.8., які містять умови про обов`язок споживача під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове погашення кредиту, а також передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дію, яку банк здійснює на власну користь, і як наслідок - це є підставою для визнання Кредитного договору не дійсним.
Відповідач  подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що  до укладення Кредитного договору кредитором було надано Позичальнику усю необхідну та передбачену чинним законодавством інформацію.
ОСОБА_1 ознайомилася з запропонованими Банком умовами кредитування та підтвердила свою згоду з ними, поставивши свій підпис на «Інформація для Клієнта», попередньому орієнтовному графіку погашення кредиту та Додатку № 5 до паспорту продукту.
Більше того, згідно п. 8.5 Кредитного договору позивач підтвердила, що вона ознайомлена з усією необхідною інформацією
Пунктом 9.8 Кредитного договору передбачено, що позичальник в день надання йому кредиту за Договором сплачує Кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 2900,00 дол. США. Укладанням цього Договору Позичальник доручає Кредитору в порядку договірного списання здійснити списання суми такої плати з поточного рахунку Позичальника відкритого у Кредитора, у відповідній валюті та наступне її перерахування на відповідний рахунок Кредитора.
Вищевказану плату за ініціювання кредиту відображено в Додатку № 2 до Кредитного договору. 
Підписуючи кредитний договір ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами договору та підписуючи договір прийняла їх та жодних заяв про відкликання свої згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту не надала.
Відповідно до абз. З ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції від 22.09.2011р. кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначені цього Закону.
Проте, на дату укладання спірного Кредитного договору № 003-2008-595 Банки мали право на отримання плати за надання кредиту.
Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
            ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Про час, дату та місце судового засідання була належним чином повідомлена.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 звернулася до ВАТ «Універсал Банк» на отримання іпотечного кредиту, а саме придбання нерухомості в м. Києві (а.с. 57-60).
Інформаційною довідкою для клієнта, ВАТ «Універсал Банк» повідомив ОСОБА_1 про параметри кредиту щодо вартості нерухомості, авансового платежу, суми кредиту, валюти кредиту, строку кредитування, відсоткової ставки, графіку погашення, щомісячного платежу по кредиту, загальної суми виплат по кредиту, проценту подорожчання кредиту, приблизних витрат при оформленні покупки в доларах США, необхідної суми коштів в доларах США при першому платежу; додаткові витрати щодо комісії банку, страхування нерухомості, оформлення договору іпотеки в нотаріуса, включаючи державне мито( від оціночної вартості предмету іпотеки), платежів у Пенсійний форд, державне мито, з якою ОСОБА_1 ознайомилася, про що свідчить її підпис (а.с. 62).
Додатком № 5 до паспорту продукту «Кредит на придбання нерухомості на вторинному ринку» надано ОСОБА_1 вичерпну інформацію про цільове використання кредиту та види забезпечення, переваги та недоліки продукту, умови кредитування (а.с. 66-67).
31.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 003-2008-959 (на придбання майна), відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 280 000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором; сторонами погоджено, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору; вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 414 000 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначитись у цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена в іноземній валюті (а.с. 5-10).
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що позичальник зобов`язується забезпечити страхування на користь кредитора в акредитований кредитором страховій компанії предмет іпотеки, переданий у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором на наступних умовах: страхова сума повинна бути не меншою оціночної вартості предмету іпотеки згідно іпотечного договору, строк страхування на весь строк кредитування з обов`язковою щорічною сплатою страхових внесків або страхування строком на календарний рік з умовою обов`язкової пролонгації на наступний рік, що підтверджується відповідними договорами та платіжними документами, виплата страхового відшкодування відповідно до договору страхування на користь кредитора. Позичальник зобов`язується забезпечити страхування предмету іпотеки на випадок настання таких страхових подій: пожежі, задимлення (у результаті пожежі), затоплення, вибуху газу (пари використанні газу), удару блискавки, стихійних явищ (урагану, вихру, бурі, смерчу, граду, зливи, тиску снігового покриву), протиправних дій третіх осіб (навмисного ушкодження або знищення застрахованого майна, актів вандалізму при здійсненні в застрахованому приміщенні крадіжки зі зломом або пограбування), падіння на застраховане майно пілотованих літаючих об`єктів та їх уламків або вантажу, наїзду наземних транспортних засобів.
Відповідно до п. 4.1.1 Договору достроковим повним погашенням вважається повернення позичальником суми кредиту та нарахованих процентів за його користування в повному обсязі на дату погашення до настання кінцевого терміну погашення за цим договором. Позичальник може здійснювати дострокове повне погашення в будь-який час, але за умови письмового попередження кредитора про намір здійснити таке дострокове повне погашення не менше, ніж за три робочих дня до дати погашення. При цьому, якщо дострокове повне погашення кредиту здійснюється протягом перших 24 місяців строку до цього договору, позичальник сплачує кредитору комерційну винагороду у розмірі трьох процентів від суми, вказаної в п. 1.1 цього договору, при цьому така комісія має бути сплачена в гривні. В разі, якщо кредит надано в іноземній валюті, така комісія розраховується як гривневий еквівалент за курсом НБУ на дату сплати цієї комісії кредитору. Строк сплати такої винагороди одночасно з достроковим погашенням кредиту.
Пунктом 9.8 Договору визначено, що позичальник в день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 2 900 доларів США. Укладенням цього договору позичальник доручає кредитору в порядку договірного списання здійснити списання суми такої плати з поточного рахунку позичальника, відкритого у кредитора, у відповідній валюті та наступне її перерахування на відповідний рахунок кредитора.
Зі змісту пункту 8.5 Договору вбачається, що позичальник підтвердив, що погоджується отримувати від кредитора (його уповноважених осіб) інформацію про факти невиконання позичальником свої зобов`язань за цим договором, про розмір існуючої заборгованості за цим договором, про строки та умови погашення такої заборгованості, про зміну умов обслуговування клієнтів кредитора та нові послуги кредитора тощо, розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, до укладення цього договору був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту у кредитора.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 про порушення банком установленого законом обов`язку письмово повідомити до укладення кредитного договору інформацію про умови кредитування та особливості кредитування, а також несправедливість умов договору № 003-2008-959 (на придбання майна) від 31.03.2008 року в частині обов`язку споживача під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, плати за дострокове погашення кредиту у випадку його погашення протягом року та сплати винагороди за надання кредиту, оскільки такі умови договору не суперечили чинному на час виникнення спірних правовідносин законодавству, не породжували дисбалансу у договірних правовідносинах сторін на шкоду позивачки, як споживача, а також враховуючи те, що позивачка з цими умовами повністю погодилася, підписавши кредитний договір без застережень та одержавши кредитні кошти.
Проте із таким висновком суду не можна погодитись з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168  банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,  які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що пунктом 9.8. кредитного договору передбачено що позичальник сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту у розмірі 2900 доларів США.
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 31 березня 2008 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. 
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13.
У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Таким чином, сплата коштів за ініціювання кредиту (пункт 9.8 кредитного договору), відсотки за дострокове погашення кредиту ( п.п.4.1.1. п.4  кредитного договору) призводять до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що умовами договору передбачено сплату винагороди за ініціювання кредиту, за дострокове погашення кредиту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. 
У постанові Верховного Суд України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12 зазначено, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Разом із тим, колегія суддів не погоджується із позивачкою в тому, що є несправедливою умова договору про страхування боржником предмета іпотеки. 
Так п. 2 ч.5 ст.11  Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що є несправедливими умови кредитного договору згідно з яким споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким  договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.
Статтею 8 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей  обов`язок не покладено на іпотекодержателя. У разі наступної іпотеки страхування предмета іпотеки не є обов`язковим. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. У разі набуття прав за іпотечним договором новим іпотекодержателем він також набуває право вимоги до страховика.
Таким чином, законом передбачений обов`язок застрахувати предмет іпотеки, який передається в забезпечення виконання кредитного договору, отже цей пункт кредитного договору не підпадає під дію ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Суди першої інстанції не врахував, що у разі визнання окремих положень кредитного договору несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним відмовив в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що  рішення суду першої інстанції частково постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права. Виходячи із викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині підстав для задоволення позову скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. При цьому суд виходить з того, що визнання недійсними окремих пунктів договору не тягне за собою визнання недійсним цього договору, отже вважає за можливе задовольнити позов частково, визнавши недійсними абз.2 п.п.4.1.1.п.1 та п.9.8. кредитного договору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що судом частково задоволена апеляційна скарга та позовна заява, яка містить вимоги немайнового характеру, пропорцію щодо задоволення якої визначити неможливо, то суд апеляційної інстанції вважає доцільним стягнути з відповідача в дохід держави (так як позивачка звільнена від сплати судового збору) судовий збір у розмірі 2102 грн., з яких 840 грн. 80 коп. - судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду з позовом, а 1261 грн. 20 коп. - судовий збір, що підлягав сплаті при зверненні до суду з апеляційною скаргою.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково.
Визнати недійсним абзац 2 підпункту 4.1.1. пункту 4 та пункт 9.8. кредитного договору №003-2008-959, який укладено 31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 2102 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Реквізити сторін:
позивач:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», зареєстроване місце знаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114, код ЄДРПОУ 21133352.

Суддя-доповідач

Судді: