ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9356/21 Справа № 202/3543/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за поданням начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півень Сергія Володимировича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2021 року надійшло подання начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою. У поданні зазначено, що на виконанні у старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мартинової Наталії Володимирівни знаходиться виконавче провадження № 64485323 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 залишку заборгованості у розмірі 160922,79 грн. відповідно до виконавчого листа №202/7205/18 виданого 06 березня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, який було повторно пред`явлено на виконання. 15 лютого 2021 року було повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64485323. З метою забезпечення реального виконання рішень, постановою державного виконавця від 15 травня 2019 року на рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешт, постановами від 13 вересня 2019 року та від 15 лютого 2021 року винесено постанови про арешт коштів боржника. Боржник неодноразово викликався до відділу ДВС, де особисто ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження, однак будь-яких дій, направлених на погашення заборгованості не здійснював. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб між боржником ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 27 липня 1996 року було зареєстровано шлюб про що було внесено актовий запис № 398. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2006 року. Також, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2004 року. 04 червня 2007 року, ОСОБА_4 було відчужено Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до договору дарування від 19 квітня 2007 року. Таким чином, начальник Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півень Сергій Володимирович просить суд визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у спільному майні, а саме квартирі АДРЕСА_1 , як Ѕ частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_3 , а також визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у спільному майні, а саме Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 , як ј частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_3 (а.с.2-5).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року подання начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півень Сергія Володимировича, боржник: ОСОБА_1 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою - задоволено.
Визначено частку майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у спільному майні, а саме квартирі АДРЕСА_1 , як Ѕ частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Визначено частку майна боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у спільному майні, а саме Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 , як ј частку, що належить на праві приватної власності дружині боржника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.39-42).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість вказаної вище ухвали, ставить питання про її скасування та просить в задоволенні подання відмовити (а.с.50-56). 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 202/7205/18 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 165265 грн. та 3% річних з основного боргу у розмірі 411 грн. 10 коп., а всього 165676 грн. 10 коп.
На підставі даного виконавчого документу, 15 лютого 2021 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 64485323.
Між боржником ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 27 липня 1996 року було зареєстровано шлюб про що було внесено актовий запис № 398, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00029845904 від 09 березня 2021 року.
За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2006 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247353297 від 09 березня 2021 року.
Також, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2004 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 261523434 від 15 червня 2021 року.

Суд першої інстанції задовольняючи подання державного виконавця щодо визначення частки майна боржника у спільному майні, керувався вимогами ст. 443 ЦПК України, ст. 60,70 СК України та 370 ЦК України, та дійшов висновку щодо їх обґрунтованості. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно зі ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.
Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст.371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.
Згідно із статтею 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
Відповідно до ч. 2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.
З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.
Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.
Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обов`язковою передумовою для продажу з електронних торгів частки у спільній сумісній власності є визначення такої частки.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1996 року про що внесено актовий запис № 398, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00029845904 від 09 березня 2021 року.
За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2006 року, також, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2004 року.
Тобто придбано під час шлюбу.
ОСОБА_3 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довела, що спірний вказане майно придбано за її особисті кошти.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані квартири є спільною сумісною власністю подружжя та належить кожному з них по Ѕ частині.

Враховуючи, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності необхідно для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боржника боргу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подання виконавця є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.443 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом 1 інстанції порушено строк розгляду подання та розглянуто подання без їх повідомлення та участі, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.
Статтею 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

З матеріалів вбачається, що подання начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півень Сергія Володимировича, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою надійшло до суду 1 інстанції 16 червня 2021 року.
Розгляд подання призначено на 10-30 год. 25червня 2021 року про що сторонам направлено повістки (а.с.26-29).
Однак, від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернулись поштові конверти з відміткою — повернення за закінченням терміну зберігання (а.с.30-31). 

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: