ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/804/20                                Головуючий суддя І інстанції Сіренко Ю.Ю.
Провадження № 33/818/16/21                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 жовтня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду  Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1991 року народження, громадянка України, мешканка м. Харкова, -

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28.01.2020 року о 12.08 год. керуючи автомобілем «ХОНДА», д.н.з. НОМЕР_1 , по майдану Захисників України, 7/8, на порушення вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу, та скоїла зіткнення з транспортним засобом «КАМАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Не погодившись з постановою районного суду   ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову, а провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судових повсток та копію постанови не отримувала. Зазначає, що зверталась зі скаргою на дії працівників поліції. Вказує на наявність помилок у тексті мотивувальної частини оскаржуваної постанови. Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки схемі місця ДТП, а також поясненням потерпілого та її поясненням. Вважає, що розташування автомобіля «КАМАЗ» на схемі місця ДТП зафіксовано не вірно. Вважає, що у ДТП винен водій «КАМАЗу». Зазначає, що суд першої інстанції не допитав свідка, а саме пасажира, який перебував у її автомобілі під час зіткнення автомобілів.
Крім того, ОСОБА_1 просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року, посилаючись на те, що судових повісток про виклик її до суду першої інстанції вона не отримувала. В судовому засіданні участі не приймала, а копію судової постанови вона отримала лише 07.05.2020 року.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
       За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
       12.10.2021 року під час передачі ОСОБА_1 телефонограми про час та місце розгляду справи, остання повідомила, що на теперішній час проживає у м. Києві та не має можливості прибути в судове засідання в м. Харків та просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.
       В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця проживання, яка була зазначена ним власноручно в його письмових поясненнях (арк. 4).        Відповідно до відомостей зворотного поштового повідомлення потерпілий ОСОБА_2 не з`явився до поштового відділення для отримання судової повістки.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 269 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без її участі та без участі потерпілого ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення п.13.1 Правил дорожнього руху України.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного інтервалу та скоїла зіткнення з іншим автомобілем. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
        З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі.
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона оскаржила дії працівників поліції, які складали матеріал стосовно неї.
       Не ставлячи під сумнів такі доводи ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких фактичних відомостей, які підтверджують наявність направлення такої скарги до керівництва УПП в Харківській області. Більш того, матеріали справи не містять будь-яких фактичних відомостей про те, що за цією скаргою було проведено службове розслідування та дії працівників поліції, які складали матеріали стосовно ОСОБА_1 , були визнані незаконними.
       Отже суд апеляційної інстанції вважає такі доводи ОСОБА_1 необґрунтованими.
       Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) вбачається, що автомобіль потерпілого стоїть паралельно смузі руху, що свідчить про те, що рухаючись у своїй смузі руху, відчувши поштовх він зупинив свій автомобіль.
Ці відомості схеми місця ДТП узгоджуються із письмовими поясненнями потерпілого (арк. 4), в яких він зазначив, що рухався в першому ряді зі швидкістю 10 км/год. та відчув сторонні звуки по правій стороні автомобілю. Відразу він зупинив свій автомобіль та побачив, що з правого боку показався автомобіль «ХОНДА», який також зупинився.
       Тобто потерпілий рухаючись у своїй смузі руху та відчувши сторонні звуки з правого боку свого автомобіля відразу зупинив свій автомобіль. Такі пояснення і обумовлюють те, що працівник поліції зафіксував цей автомобіль саме на його смузі руху паралельно розділовій смузі.
       Крім того, на схемі місця ДТП зафіксовано безпосереднє місце зіткнення автомобілів. Відповідно до відомостей цієї схеми вбачається, що ширина кожної з трьох смуг руху дорівнює 3 метри. ДТП відбулась на відстані 6,1 м. від краю проїжджої частини, що об`єктивно свідчить про те, що ця пригода відбулась саме на смузі руху автомобіля «КММАЗ» під керуванням потерпілого ОСОБА_2 .
       Слід зауважити, що схема місця ДТП була підписана обома учасниками ДТП без будь-яких зауважень, що об`єктивно свідчить про їх згоду із відомостями, які були зафіксовані у цій схемі.
       Крім того, в своїх письмових поясненнях (арк. 3) ОСОБА_1 зазначила, що вона рухалась у правому ряду. Під час руху почула поштовх ззаду та у дзеркало заднього виду побачила як в заднє ліве крило її автомобіля в`їхав автомобіль КАМАХ. Також вона зазначила, що її автомобілю було завдано пошкодження, а саме: пошкодження двері задньої правої, крилу задньому, диску та колесу.
       Суд апеляційної інстанції ставиться критично до цих пояснень, оскільки відповідно до схеми місця ДТП вбачається, що ОСОБА_1 рухалась не у правій смузі руху, а у середній смузі. Також відповідно до відомостей схеми місця ДТП щодо пошкоджень автомобіля вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зазнав пошкоджень, але не правої сторони а лівої, а саме: передня ліва дверцята, задня ліва дверцята, заднє ліве крило, задній бампер, заднє ліве колесо. 
       Отже, враховуючи те, що ДТП відбулася на смузі руху саме потерпілого суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем не дотрималася безпечного інтервалу,здійснила виїзд на сусідню смугу руху та допустила зіткнення з автомобілем, під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у своїй смузі руху, чим порушила п. 13.1 ПДР України.
Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які обумовлюють скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.13.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
       Твердження апелянта про те, що її автомобіль розташований передньою частиною до смуги руху потерпілого та це розташування свідчить, що саме потерпілий здійснив наїзд на її автомобіль – є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не є фахівцем у галузі автотехніки та трасології, що свідчить про те, що це лише її суб`єктивні припущення. Поряд з цим, вона не заперечує, що після зіткнення автомобілів її автомобіль ще деякий час перебував у стані руху, про що зазначив у своїх письмових поясненнях потерпілий, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розташування її автомобіля не впливає на висновок винності чи не винності учасників ДТП.
       Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не допитав свідка, який був пасажиром в її автомобілі.
       Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення у графі «…Свідки чи потерпілі» зазначений лише потерпілий ОСОБА_2 , який був водієм автомобілю «КАМАЗ». Будь яких інших свідків працівниками поліції не було встановлено під час складення протоколу. Також працівники поліції не опитували будь-яких свідків, про що свідчить відсутність пояснень свідків у матеріалах справи.
       Отже, апеляційний суд ставиться критично до тверджень апелянта про наявність свідка, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні відомості про його наявність.
       Між тим, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що до адміністративної відповідальності притягалась ОСОБА_1 .
       Однак в мотивувальній частині оскаржуваної постанови у абз. 2, 3, 4, 8, 9, 11 суд першої інстанції зазначив ініціали ОСОБА_1 , як ОСОБА_3 , що є очевидною опискою, яка не впливає на зміст судового рішення, але підлягає виправленню, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - змінити, виправивши описки у абз. 2, 3, 4, 8, 9, 11 мотивувальної її частини та вважати вірним прізвище та ініціали особи, яка притягається до відповідальності – ОСОБА_1 .
В решті постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 року - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков