ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 641/3495/21

провадження № 22ц/818/5007/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А.В., Хорошевського О.М. 
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідачка – ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року в складі судді Колодяжної І.М.
в с т а н о в и в:
У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про  стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1120641 в електронній формі. Невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» розміщені на сайті «creditplus.ua». 

23 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило йому права грошової вимоги, в тому числі, і за кредитним договором № 1120641 від 30 липня 2019 року. Як вбачається з реєстру боржників від 23 квітня 2020 року до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року товариство набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 17 980,00 грн, з яких 5000,00 грн – основна сума заборгованості, 2700,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 10 280,00 грн – сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. 

Після відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані йому, ані попередньому кредитору.

Вказав, що ОСОБА_1 має перед ним непогашену заборгованість за кредитним договором № 1120641 від 30 липня 2019 року у розмірі 17 980,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 1120641 в розмірі 17 980,00 грн, з яких 5000,00 грн – основна сума заборгованості, 2700,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 10 280,00 грн – сума заборгованості за пенею, а також понесені судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 980,00 грн та сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн, всього на суму 20 250,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення всіх позовних вимог до неї, застосувавши спеціальну позовну давність в один рік до позовної вимоги про стягнення пені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянув справу до спливу строку, наданого їй для подання відзиву та клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Вона отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі лише 27 травня 2021 року, а 08 червня 2021 року поштою подала відзив на позов та клопотання про розгляд справи з викликом сторін, тоді як вже 10 червня 2021 року розглянуто справу. Внаслідок цього вона позбавлена права просити суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог в частині стягненні пені та надати пояснення щодо погашення заборгованості. Отриману суму позики вона повністю сплатила на рахунок первісного кредитора у 2019 році. Проценти за користування позикою протягом 30 днів у розмірі 810,00 грн вона сплатила ще 29 серпня 2019 року відповідно до графіку платежів. Оскільки вона не змогла вчасно повернути суму основного боргу, кредитор на власний розсуд подовжив їй строк користування позикою на 30 днів та нарахував проценти за ставкою 1,80 % від суми позики. 25 вересня 2019 року вона сплатила первісному кредитору 2430,00 грн, 25 жовтня 2019 року - 2700,00 грн, 14 листопада 2019 року – 800,00 грн, 25 листопада 2019 року – 1900,00 грн. Однак, кредитор на власний розсуд чотири рази несправедливо продовжував їй строки користування позикою та знову нараховував проценти за користування позикою. Всього за кредитним договором вона сплатила 8640,00 грн. У розмір заборгованості за пенею позивач включив і пеню в сумі 7780,00 грн, нараховану під виглядом процентів з 29 грудня 2019 року по 24 березня 2020 року, і штраф у сумі 2500,00 грн. Договором передбачено, що граничний розмір сукупної суми неустойки не може перевищувати 50% суми, одержаної за цим договором, тобто 2500,00 грн. На період запровадження карантину штрафні санкції не мали нараховуватися. Позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

21 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказав, що заборгованість у розмірі 10 280,00 грн помилково зазначена як заборгованість за пенею, насправді це штраф. Всі нарахування за договором здійснювались не ним, а первісним кредитором. Власного розрахунку заборгованості чи висновку експерта з цього питання відповідачка не надала. Проценти за стандартною ставкою та штраф нараховувались ОСОБА_2 правомірно, оскільки вона вчасно не сплатила суму боргу. 

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідачки утворилась заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача у повному обсязі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1120641 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту в електронній формі (а. с. 4-5).
За умовами цього договору товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт – повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1.3. договору визначено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: 1.3.1. знижена процентна становить 0,54 % від суми позики за кожен день користування позикою (197,10 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору; 1.3.2. стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00% річних).

Згідно з пунктом 1.6 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та не сплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.

Пунктом 1.7 договору передбачено, що після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього договору, та у разі, якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400,00 грн, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. 

Пунктом 3.6 договору передбачено, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: 3.6.1 протягом пільгового періоду з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язань клієнта нарахування процентів не здійснюється; 3.6.2 з 4 дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною та розпочинає роботу зі стягнення заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.

Пунктами 4.4 та 4.5. договору визначено, що у випадку прострочення повернення суми позики клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф в розмірі 60,00 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань за договором. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 2500,00 грн.

Графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 30 липня 2019 року передбачено, що сума позики становить 5000,00 грн, нарахованих процентів - 810,00 грн, а разом до сплати - 5810,00 грн. Дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 29 серпня 2019 року. Графік платежів підписано ОСОБА_2 за допомогою електронного підпису 30 липня 2019 року о 07 год. 15 хв. (а. с. 5 зворот).

Того ж дня, 30 липня 2019 року ОСОБА_2 підписала електронним підписом паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, процентну ставку, порядок повернення та інші суттєві умови (а. с. 6-7).

З картки обліку за договором № 1120641 від 30 липня 2019 року з ОСОБА_1 вбачається, що вона неодноразово здійснювала платежі у рахунок погашення заборгованості за договором, а саме: 29 серпня 2019 року на суму 810,00 грн, 25 вересня 2019 року на суму 2430,00 грн, 25 жовтня 2019 року – 2700,00 грн, 14 листопада 2019 року – 800,00 грн та 25 листопада 2019 року – 1900,00 грн (а с. 16-17).

23 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 23042020, за пунктом 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а. с. 8-9).

З реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги заборгованості, в тому числі, до ОСОБА_2 за договором № 1120641 у розмірі 17 980,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 2700,00 грн заборгованість за відсотками, 10 280,00 грн - заборгованість за пенею, штрафами (а. с. 15).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.  Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.  Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Частиною 1 статті 549, частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом 30 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1120641, який підписано електронним цифровим підписом позичальниці. Отримання грошових коштів за цим договором ОСОБА_1 не заперечується. 

Договором та графіком платежів до договору про надання коштів у позику передбачено, що позика надається на 30 днів та дата повернення коштів – 29 серпня 2019 року.

29 серпня 2019 року ОСОБА_1 не було погашено основну заборгованість за договором, однак сплачено передбачені договором проценти за період з 30 липня 2019 року по 29 серпня 2019 року у розмірі 810,00 грн.

У зв`язку з оплатою процентів за користування позикою у передбаченому договором розмірі строк надання позики ОСОБА_1 на підставі пунктів 1.6, 1.7 договору продовжено ще на 30 днів з дня, наступного за днем сплати, тобто до 28 вересня 2019 року.

25 вересня 2019 року ОСОБА_1 сплатила проценти за користування позикою у розмірі 2430,00 грн.

Однак, зазначену оплату неможливо вважати ініціюванням продовження строку користування позикою в порядку пунктів 1.6, 1.7 договору, оскільки на час сплати строк повернення позики ще не настав, він спливав 28 вересня 2019 року. За період продовження строку користування позикою з 30 серпня 2019 року по 28 вересня 2019 року позичальниці мали бути нараховані проценти у розмірі 2700,00 грн (5000,00*1,8%=90,00 грн; 90,00*30 днів=2700,00 грн). Як вбачається з картки обліку, сума процентів у такому розмірі ОСОБА_1 не сплачувалась.

Таким чином, з урахуванням пунктів 1.6., 1.7. кредитного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» не мало підстав для подальшого продовження строку користування позикою.

Оскільки строк надання позики сплив 28 вересня 2019 року, подальше нарахування процентів за користування позикою з 29 вересня 2019 року є неправомірним.

Станом на дату закінчення строку користування позикою у ОСОБА_1 була заборгованість у розмірі 5000,00 грн за основною сумою позики та 270,00 грн (2700,00-2430,00) за процентами за користування позикою.

З картки обліку за договором № 1120641 від 30 липня 2019 року з ОСОБА_1 вбачається, що вона в подальшому сплатила 25 жовтня 2019 року – 2700,00 грн, 14 листопада 2019 року – 800,00 грн та 25 листопада 2019 року – 1900,00 грн (а. с. 16-17), тобто, загалом 5400,00 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не має заборгованості за договором № 1120641 від 30 липня 2019 року, адже вона нею погашена. Позовні вимоги нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідачки суми заборгованості та процентів за користування позикою, а також пені є необґрунтованими.

Крім того, з договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 30 липня 2019 року №11120641 та паспорту споживчого кредиту вбачається, що за прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором відповідачка повинна була сплачувати штраф у розмірі 60,00 грн за кожен день прострочки, але в будь-якому разі розмір штрафів не повинен перевищувати 50% суми, одержаної споживачем за договором. Сплата та розмір пені вказаним договором не встановлювалися. З картки обліку інформації за договором вбачається, що пеня не нараховувалась, лише штраф. До суми заборгованості за пенею фактично включено і проценти, нараховані після спливу строку користування позикою. Оскільки договором передбачена відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді штрафу, а не пені, а суд самостійно не має права змінювати підстави та предмет позову, позовні вимоги щодо стягнення пені безпідставні. 

Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, посилання відповідачки на сплив строку позовної давності не можуть бути взяті до уваги. До того ж, до суду першої інстанції з відповідною заявою вона не зверталась. Відзиву, про направлення якого до суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначила в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять, а з наданих нею копій поштових квитанцій не вбачається, що вона направила до суду саме відзив у цій справі. 

На підставі викладеного, оскільки у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за договором № 1120641 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 30 липня 2019 року, підстав для задоволення позовних вимог товариства до неї немає.

У зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на її користь підлягає стягненню судовий збір за її подання у розмірі 3405,00 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про  стягнення заборгованості за договором кредиту – залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 3405,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець 

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.