ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/17051/20 пров. № А/857/9199/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року (суддя – Костюкевич С.Ф., час ухвалення – 10:54 год., місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – 01.04.2021р.), 
в адміністративній справі №140/17051/20 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби, 
про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, 
                                                            
                                                           встановив:   

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 року №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ” та наказ від 14.12.2020 року №66-0 “Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 року №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ”; 2) поновити позивача на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці Держмитслужби або на рівнозначній посаді; 3) стягнути з Волинської митниці ДФС на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2020 року по день поновлення на посаді, виходячи з середньоденного заробітку. 
Відповідачі у справі Волинська митниця ДФС та Волинська митниця Держмитслужби в суді першої інстанції позовних вимог не визнали, подали свої відзиви на позовну заяву, у яких заперечили щодо обґрунтованості позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ” в частині звільнення ОСОБА_1 та наказ від 14 грудня 2020 року №66-0 “Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ”. Поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці ДФС з 01 грудня 2020 року. Стягнуто з Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23842,72 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення позивача на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6745 грн. допущено до негайного виконання. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 23.03.2021 року не погодився відповідач Волинська митниця ДФС і подала апеляційну скаргу, однак ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 року апеляційна скарга Волинської митниці ДФС повернута скаржнику. 
З рішенням суду першої інстанції від 23.03.2021 року також не погодився відповідач Волинська митниця Держмитслужби та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору та неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, а тому оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт Волинська митниця Держмитслужби зазначає, що у спірних правовідносинах дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Із системного аналізу доповнень та змін до ст.87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ слідує, що вони суттєво змінили порядок звільнення особи за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема з підстав реорганізації державного органу, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби, зміни структури або штатного розпису державного органу - в сторону звуження гарантій державного службовця на продовження служби. Вважає апелянт, що законодавцем скасований обов`язок суб`єкта призначення пропонувати працівнику у рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі, а також виключене положення п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІІ, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Відповідні зміни внесено і в Кодекс законів про працю України. З урахуванням чого скаржник вважає, що наявність чи відсутність вакантних посад в державному органі вже не має правового значення, оскільки з 13.02.2020 відсутній обов`язок керівника, суб`єкта призначення пропонувати такі посади державному службовцю, як відсутній і обов`язок щодо його працевлаштування. З огляду на вказане не погоджується скаржник із думкою суду щодо застосування Закону України «Про державну службу», який діяв в редакції чинній на момент реорганізації Волинської митниці ДФС, адже попередження про наступне вивільнення вручено позивачу 26.05.2020 року і саме тому повинні застосовуватись нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення вказаних правовідносин, адже з фактом попередження закон пов`язує процедуру наступного звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VІІІ. Не погоджується апелянт і з висновком суду першої інстанції в частині того, що при дослідженні структури та штатного розпису та листа митниці вказано, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення (26.05.2020), а також в день звільнення позивача з посади (19.11.2020), у Волинської митниці Держмитслужби були вакантними 21 та 15 посад відповідно, в тому числі вакантними були посади головних державних інспекторів відділів митного оформлення з огляду на те, що вказані посади не є рівнозначними з посадою державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Володимир-Волинський» Волинської митниці ДФС у розумінні положень п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу». Рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. Окрім зазначеного, на думку апелянта, судом не враховано, що під час реорганізації Волинської митниці ДФС шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби фактично відбулось скорочення чисельності та штату працівників. Додатково зауважує апелянт, що і сам позивач з огляду на положення чинного законодавства про державну службу та відсутність обов`язку суб`єкта призначення на запропонування посад, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його бажання проходити державну службу на Волинській митниці Держмитслужби. З урахуванням наведеного, апелянт  вважає оскаржені накази такими, що прийняті в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт Волинська митниця Держмитслужби просить оскаржене рішення суду від 23.03.2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив незгоду із її доводами. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення суду першої інстанції від 23.03.2021 року залишити без змін. 
Відповідач Волинська митниця Держмитслужби подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу, вважаючи наведені у відзиві аргументи позивача безпідставними, які суперечать чинному законодавству на момент виникнення спірних правовідносин та дійсним обставина справи. Просить суд задоволити вимоги апеляційної скарги. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом Волинської митниці ДФС від 28.11.2018 №676-0 “Про переведення” позивача ОСОБА_1 з 01.12.2018 переведено на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці ДФС (а.с. 46). 
Постановою Кабінету Міністрів України “Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України” від 18.12.2018 року №1200 утворено Державну податку службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. 
Постановою Кабінету Міністрів України “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” від 02.10.2019 року №858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, згідно з яким утворено Волинську митницю Держмитслужби, а також реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2, згідно якого Волинську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби. 
Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України “Про реорганізацію митниць ДФС” від 25.11.2019 №30-рп розпочато реорганізацію Волинської митниці ДФС. 
27.11.2019 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Волинської митниці ДФС в процесі припинення. 
У свою чергу, 15.11.2019 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрація юридичної особи - Волинської митниці Держмитслужби. 
Наказом Державної митної служби України “Про введення в дію структур територіальних органів Держмитслужби та затвердження граничної чисельності їх працівників” від 28.10.2019 року №22 затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів Держмитслужби, в тому числі і Волинської митниці Держмитслужби у кількості 579 штатних одиниць (а.с. 44, 45). 
Судом також встановлено, що 26.05.2020 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 та від 02.10.2019 року №858, з урахуванням особливостей, визначених частиною 3 статті 87 Закону України “Про державну службу”, частиною 6 статті 49-2 КЗпП України, попереджено ОСОБА_1 , який займає посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці ДФС про наступне звільнення із займаної посади 26.06.2020 на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” та пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 5, 47). 
Наказом Волинської митниці ДФС “Про звільнення ОСОБА_1 ” від 16.11.2020 №60-0 ОСОБА_1 , державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці ДФС, звільнено із займаної посади 19.11.2020 року у зв`язку з реорганізацією Волинської митниці ДФС відповідно пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу”, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 6, 48). 
Із вказаним вище наказом позивача ознайомлено 16.11.2020, про що свідчить його підпис на списку розсилки до вказаного наказу, крім того, зазначений наказ був надісланий позивачу листом від 16.11.2020 №10065/03-70-04 (а.с. 50, 51). 
У зв`язку з відсутністю позивача на роботі в день звільнення 19.11.2020, про що свідчить протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 19.11.2020, на електронну адресу останнього та поштовим зв`язком  було надіслано йому лист про від 19.11.2020 №10182-7.3-12 про необхідність отримання трудової книжки та проведення повного розрахунку (а.с. 52). 
У подальшому, 08.12.2020 позивач направив на адресу відповідача Волинської митниці ДФС заяву, в якій повідомив про перебування з 19.11.2020 по 27.11.2020 на лікуванні, на підтвердження чого надав листок непрацездатності АКА №494644 (а.с. 55). 
Наказом Волинської митниці ДФС “Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ”” від 14.12.2020 №66-0 внесено зміни до наказу Волинської митниці ДФС від 16.11.2020 №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ”, зокрема, в п.1 наказу слова та цифри “19 листопада 2020 року” замінено на слова та цифри “30 листопада 2020 року” (а.с. 20, 56). 
Із вказаним вище наказом позивача ознайомлено 16.12.2020, про що свідчить його підпис на списку розсилки до вказаного наказу, крім того, даний наказ був надісланий позивачу листом від 15.12.2020 №11067/03-70-04 (а.с. 58, 59). 
Не погоджуючись із таким звільненням, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом. 

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішенням суду першої інстанції від 23.03.2021 року позовні вимоги задоволено частково. 
Це рішення суду оскаржене в апеляційному порядку відповідачем в частині задоволення позовних вимог, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржене сторонами в апеляційному порядку. 
Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції, в частині вирішення та відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачів, норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскарженій частині вірним, виходячи з наступного. 
Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Відносини щодо звільненням з публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та/або коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує законодавство України, чинне на час виникнення вказаних правовідносин. Суд першої інстанції вірно керувався наступними правовими нормами. 
Відповідно до частин 1 та 3 ст.569 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI, в редакції, чинній на час попередження позивача про наступне вивільнення та видання наказу про звільнення, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. 
Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України. 
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме, на час попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020 та на час прийняття спірного наказу про звільнення від 13.04.2020р.. 
Згідно ч.1 ст.3 Закону №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. 
Частинами 2 та 3 ст.5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону). 
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст.87 Закону №889-VIII, зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. 
Частину 3 ст.87 Закону №889-VIII доповнено новим абзацом першим згідно із Законом України “Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи” від 14.01.2020 №440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, тобто до моменту попередження позивача про його наступне вивільнення та звільнення. 
Так, відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. 
Водночас, процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII на час виникнення спірних правовідносин регулювалася також нормами Кодексу законів про працю України, а саме статтями 40, 43-1, 49-2 КЗпП України. 
Відповідно до ч.6 ст.49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України “Про державну службу”, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; - у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; - не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. 
Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 
Водночас ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
Відповідно до ч.1 ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України “Про державну службу”, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. 
Згідно оскаржуваного наказу від 16.11.2020 №60-0, позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Волинської митниці ДФС шляхом їх приєднання до митної служби відповідно пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу”, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. 
Досліджуючи питання реорганізації Волинської митниці ДФС як підстави звільнення позивача з посади згідно з доводами відповідачів, колегія суддів зазначає наступне. 
За своєю суттю приєднання - це така форма реорганізації, за якої одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, яка продовжує існувати далі, але вже в більшому масштабі. При цьому реорганізовані юридичні особи припиняють своє існування, а їх права та обов`язки переходять до юридичної особи, до якої вони приєдналися. 
Таким чином, як наслідок, в процесі реорганізації юридичної особи виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. У цьому контексті в роботодавця виникає обов`язок чіткого дотримання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників. 
Судом встановлено, що позивача у зв`язку із реорганізацією Волинської митниці ДФС, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 “Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України”, від 02 жовтня 2019 року №858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби”, з урахуванням особливостей визначених частиною 3 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII “Про державну службу” та частиною 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, попереджено про наступне вивільнення 26 червня 2020 року із займаної посади державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Володимир-Волинський” Волинської митниці ДФС на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу”, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби. Крім того, згідно з додатком № 2 вказаної постанови прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. 
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 15.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи Волинської митниці Держмитслужби. 
27 листопада 2019 року до ЄДРПОУ внесено інформацію про перебування Волинської митниці ДФС в процесі припинення. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України “Питання Державної митної служби” від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року №227 “Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України”, функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи. 
Отже, повноваження Волинської митниці ДФС перейшли до Волинської митниці Держмитслужби 08.12.2019. 
Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно із штатним розписом Волинської митниці Держмитслужби на 2020 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 09.10.2019, штатна кількість працівників становить 579 осіб з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 3203605 грн. (в тому числі по митному посту   “Володимир-Волинський” - 34 штатних одиниць з фондом оплати праці 187870 грн.). 
Штатний розпис Волинської митниці ДФС на 2019 рік становив 623 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 3150432 грн.. 
Водночас, з дослідженої судом структури штатного розпису та листа відповідача про надання інформації видно, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення (26.05.2020), а також день звільнення позивача з посади (19.11.2020), у Волинській митниці   Держмитслужби були вакантними 21 та 15 посад відповідно, в тому числі вакантними були посади головних державних інспекторів відділів митного оформлення. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Волинської митниці Держмитслужби рівнозначних посад з посадою, яку обіймав позивач до звільнення з митного органу, які не підтвердженні відповідними доказами. 
При вирішенні питань щодо дотримання суб`єктом владних повноважень прав державних службовців під час проходження публічної служби та при звільненні з неї, колегія суддів звертає увагу на встановлену гарантію щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
Колегія суддів зазначає, що сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи. 
Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення. 
Разом з тим, у спірних правовідносинах, на думку колегії суддів, відповідач як суб`єкт призначення не навів жодного обґрунтування як підстави для звільнення позивача та не прийняття рішення про його переведення до реорганізованого органу. 
Колегія суддів також враховує, що у своїх доводах відповідач (апелянт) стверджує, що переведення позивача із Волинської митниці ДФС до Волинської митниці Держмитслужби є правом, а не обов`язком керівника. 
Так, ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» передбачає, зокрема, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). 
Разом з тим, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень реалізовувати це право обґрунтовано та мотивувати рішення про звільнення працівника з посади з метою уникнення сумнівів у державного службовця щодо упередженого ставлення до нього чи інших чинників, які б порушували принцип «правової визначеності». 
Тобто, як правильно зауважив суд першої інстанції, звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини 1  статті 87 Закону без пропонування йому вакантної посади державної служби, якщо така наявна, буде незаконним рішенням та порушенням законодавства про працю. 
Європейський суд з прав людини у справі “Полях та інші проти України” від 17.02.2020 року визнав, що звільнення заявників становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя та наголосив, що таке втручання відбулось без жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. 
Як встановлено судом під розгляду справи та не заперечується сторонами у справі, у Волинській митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі ті, що позивач обіймав до реорганізації, разом з тим, останньому не було запропоновано будь-якої посади в реорганізованому органі. 
У вказаній адміністративній справі звільненню позивача ОСОБА_1 з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи стверджується, що позивач має тривалий безперервний стаж роботи в митних органах, заходів дисциплінарного стягнення у позивача не було, однак відповідачі ні в рішенні про звільнення з посади, ні при розгляді цього публічно-правового спору не довели неможливості продовження позивачем державної служби у реорганізованому органі. 
З врахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, що оскільки у Волинській митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, звільнення позивача не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю, тому суд першої інстанції правильно вказав, що при прийнятті спірного наказу про звільнення позивача із внесеними до нього змінами не було дотримано критерію обґрунтованості. 
Відносно доводів апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу» в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», що встановлює 30-денний строк для попередженню про вивільнення, а також право (не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності), то колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. 
Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. 
Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). 
Матеріалами справи стверджується, що правовідносини з приводу реорганізації Волинської митниці ДФС виникли 27.11.2019, тобто до набрання чинності Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи». 
Колегія суддів звертає увагу, що звільнення ОСОБА_1 є частиною процедури реорганізації Волинської митниці ДФС, яка розпочалась 27.11.2019 року. 
Тому, враховуючи вищевказані фактичні обставини справи, до правовідносин щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з реорганізацією державного органу необхідно застосовувати положення Закону України «Про державну службу» чинні на момент виникнення таких правовідносин, а саме, в період коли розпочався процес реорганізації Волинської митниці ДФС в Волинську митницю Держмитслужби та в період вчинення юридично значимих дій. 
З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість і правильність висновків суду першої інстанції щодо незаконності звільнення позивача згідно оскаржених наказів Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ” та від 14 грудня 2020 року №66-0 “Про внесення змін до наказу Волинської митниці ДФС від 16 листопада 2020 року №60-0 “Про звільнення ОСОБА_1 ”, які підлягають скасуванню. 
Відносно позовної вимоги щодо поновлення позивача на посаді, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
Таким чином, оскільки права позивача були порушені, то вони підлягають відновленню шляхом скасування оскарженого наказу та поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено. 
Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення позивача на попередній посаді на посаді - на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 01.12.2020 року. 
При цьому, згідно вимог п.3 ч.1 ст.371 КАС України, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді виконується негайно. 
Поновлюючи позивача на посаді, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100). 
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Згідно абз.3 п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. 
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
З наявної у матеріалах справи довідки Волинської митниці Держмитслужби №2/7.3-22-56 від 15.01.2021 року видно, що середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 313,72 грн. без урахуванням податків та обов`язкових платежів, а середньомісячний  – 6745,00 грн. також без урахуванням податків та обов`язкових платежів (а.с. 63). 
Оскільки день звільнення позивача (30.11.2020) є останнім днем його роботи, період вимушеного прогулу, що підлягає оплаті – це період з 01.12.2020 по день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді позивача – 23.03.2021, та згідно із листом Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 року №1133/0/206-19 кількість робочих днів становить 76. 
Судом першої інстанції визначено, що загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача становить 23842,72 грн.. Оскільки позивача було звільнено з Волинської митниці ДФС, яка на день розгляду справи в суді першої інстанції не виключена з ЄДРПОУ, запису про її припинення немає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 23842,72 грн.. 
При цьому, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідач Волинська митниця Держмитслужби в апеляційній скарзі не наводить обґрунтувань в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не оспорюючи правильність наведених судом першої інстанції розрахунків середнього заробітку позивача за період вимушеного прогулу. 
Також апелянт не оспорює висновку суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу саме із відповідача Львівської митниці ДФС, де проводилось нарахування і виплачувалась заробітна плата позивачу в період проходження публічної служби. 
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог позивачем ОСОБА_1 не оскаржується в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції за правилами статті 308 КАС України не являється предметом апеляційної перевірки. 
Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно з п.41 висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржених наказів Волинської митниці ДФС, поновлення позивача з 01 грудня 2020 року на посаді, з якої він був звільнений та стягнення з Волинської митниці ДФС на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначеному судом першої інстанції розмірі. 
Таким чином, доводи апелянта Волинської митниці Держмитслужби не спростовують висновків суду першої інстанції. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 23.03.2021 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                          постановив:  

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року в адміністративній справі №140/17051/20 за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС, Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 18.10.2021 року