Справа № 450/833/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2044/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів:Цяцяк Р.П., Шеремети Н.О., 
при секретарі: Івасюті М.В.,
за участі: апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Стефановича Ю.М., представника ПрАТ «Львівобленерго» - адвоката Гавенко О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
ВСТАНОВИВ:

       В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Пустомитівського районного суду Львівської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», в якому просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою кадастровий № 4623683800:01:003:0035, яка розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Лисиничі, шляхом зобов`язання відповідача демонтувати та перенести КТП-373-09 та три опори ПЛ-10кВ Л-111-90 до ЩТП-1006-09 з вказаної земельної ділянки на відстань не менше охоронної зони електричних мереж.
       В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, що їй на праві власності належить вищезгадана земельна ділянка. У 2019 року їй стало відомо, що на такій відповідачем встановлені згадані об`єкти електричних мереж. 10 серпня 2020 року вона звернулася до відповідача з заявою про перенесення вказаних об`єктів, однак їй було повідомлено, що вказані дії можуть бути здійснені лише за її рахунок. З огляду на вказане, вважає, що відповідачем згадані об`єкти встановлені без її згоди, що порушує її права, як власника земельної ділянки. Відтак, просила позовні вимоги задовольнити.
       Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       З оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи.
       Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що з 31.01.1997 року вона є власником земельної ділянки в с.Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, а КТП-373-09 та три опори ПЛДокВ Л-111-90, які перебувають у власності ПрАТ «Львівобленерго» встановлено відповідачем у 2018 році. Вважає посилання суду першої інстанції, що їй мало бути відомо в 1997 році про існування охоронної зони об`єктів електроенергетики є безпідставними.
       Жодних доказів на те, що на момент виготовлення технічної документації та оформлення у 1997 році права власності на земельну ділянку існували якісь обмеження у використанні земельної ділянки відповідачем не надано, а судом не здобуто.
       Вказує, що не надавала своєї згоди на встановлення вищенаведеного обладнання, тому таке у відповідності до ч. 2 ст. 376 ЦК України є самочинним та повинно бути перенесено за рахунок особи, яка його встановила.
       Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2021 року та постановити нове рішення, яким задоволити позов в повному обсязі.
       В серпні 2021 року представник ПрАТ «Львівобленерго» - адвокат Гавенко О.Б. подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що КТП-373-09 була побудована та встановлена у 1978 році, тобто до набуття ОСОБА_1 у 1997 році права власності на земельну ділянку, а траса проходження ПЛ-10кВ Л-111-09 до ЩТП-1006-09 була погоджена Лисиничівською сільською радою. Зважаючи на це, а також з наданих ОСОБА_1 доказів та наведених доводів, незаконність встановлення ПрАТ «Львівобленерго» КТП-373-09 та трьох опор жодними належними, допустимими, достовірними доказами не підтверджується. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2021 року залишити без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Стефановича Ю.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ПрАТ «Львівобленерго» - адвоката Гавенко О.Б. на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
       Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на згаданій земельній ділянці встановлена охоронна зона об`єктів електроенергетики, про яку позивач мала знати, коли виготовляла технічну документацію за таку для відведення її у власність. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач не могла знати про наявність охоронної зони на її земельній ділянці, суду не надано.
       Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
       Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1572 га, кадастровий № 4623683800:01:003:0035, розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Лисиничі. Право власності на таку зареєстровано 31 січня 1997 року. Вказані обставини стверджуються витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4606174332017 від 19 грудня 2017 року.
       На вказаній земельній ділянці встановлені об`єкти електричної мережі КТП-373-09 та три опори ПЛ-1ОкВ Л-111-90 до ЩТП-1006-09.
       Довідкою ПрАТ «Львівобленерго» № 111-07-1931 від 14 квітня 2021 року стверджується, що КТП-373-09 перебувала на балансі ПрАТ «Львівобленерго» з 10 червня 1978 року під інвентарним № 21614000197. 
       У грудні 2020 року проведена заміна існуючого щира ТП-373 на щоглову ТП, ЩТП 250 кВА, якій присвоєно інвентарний № 20314007083.
       Опори ПЛ-1ОкВ Л-111-90 до ЩТП-1006-09 на земельній ділянці позивача встановлені у 2018 році.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Згідно ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
       Згідно з п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», оператор системи розподілу - це юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.
       Згідно з п. 78 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.
       Отже, ПрАТ «Львівобленерго» є оператором системи розподілу у значенні згідно із Законом України «Про ринок електричної енергії».
       Згідно з п. 1.1 Кодексу систем розподілу: «Цей Кодекс визначає вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини оператора систем розподілу (далі - ОСР), Користувачів системи розподілу (далі - Користувачі) та замовників послуги з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок.».
       Тобто, для визначення оператора системи розподілу у Кодексі систем розподілу застосовується абревіатура «ОСР».
       Згідно з п. 1.2 розд. І Кодексу систем розподілу, Кодекс встановлює базові системні вимоги, спрямовані на забезпечення надійного функціонування і розвитку системи розподілу.
       Згідно з п. 1.3 розд. І Кодексу систем розподілу, ОСР та Користувачі, що мають у власності та/або експлуатують електроустановки, приєднані до системи розподілу, мають створити та підтримувати в належному стані технічні та технологічні системи експлуатації своїх електроустановок, а також структуру управління цими системами відповідно до вимог цього Кодексу, інших нормативно-технічних документів та вимог технічної документації заводів-виробників.
       Згідно з п. 2.1 розд. II Кодексу систем розподілу, замовник послуги з приєднання (замовник) - фізична або юридична особа, яка письмово або іншим способом, визначеним цим Кодексом, повідомила ОСР про намір приєднати до електричних мереж новозбудовані електроустановки або змінити технічні параметри діючих електроустановок внаслідок реконструкції чи технічного переоснащення.
       Так, 10.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Львівобленерго» з вимогою перенести розташовані на її земельній ділянці КТП-373-09 та три опори ПЛ-10кВ Л-111-90 до ЩТП-1006-09 за межі її земельної ділянки, а отже ОСОБА_1 є замовником у значенні Кодексу систем розподілу.
       Згідно з п. 4.1.37. п. 4.1 роз. IV Кодексу систем розподілу: «Якщо Замовник має намір спорудити або реконструювати будівлі, дороги, мости, інші об`єкти архітектури, що потребує перенесення повітряних і підземних електричних мереж та інших об`єктів електроенергетики, Замовник має звернутися до ОСР із відповідною заявою. До заяви додається ситуаційний план об`єкта забудови. ОСР має надати вихідні дані та технічні вимоги для проектування перенесення належних йому об 'єктів.
       Замовник має розробити проект, у тому числі здійснити заходи в межах чинного законодавства з метою вирішення питань щодо відведення на користь ОСР земельних ділянок для розташування об`єктів електроенергетики, а ОСР - узгодити наданий Замовником проект з оформленням технічного рішення.
       ОСР на договірних засадах надає Замовнику послугу з перенесення визначених проектом об`єктів енергетики, вартість якої визначається згідно з кошторисом, який є невід`ємною частиною відповідної проектної документації.
       Вартість проектної документації, що передається замовником ОСР, ураховується в загальній сумі вартості послуги з перенесення об`єктів електроенергетики.».
       Тобто, на підставі приписів ч. 18 ст. 21 Закону України «Про ринок електричної енергії» Кодексом систем розподілу визначено, що винесення об`єктів електричних мереж може здійснюватися після відповідного звернення замовника (Позивача) до оператора системи розподілу з додаванням до такого звернення ситуаційного плану забудови, видачі ОСР (Відповідачем) технічних умов та вихідних даних для проектування перенесення належних йому об`єктів, розроблення замовником (Позивачем) на підставі виданих ОСР (Відповідачем) технічних умов та вихідних даних відповідного проекту, в т.ч. здійснити заходи з відведення земельних ділянок потрібних ОСР (Відповідачу) для розташування винесених об`єктів електричних мереж, ОСР (Відповідач) має погодити такий проект і оформити відповідне технічне рішення.
       Тобто, законодавством чітко визначено процедуру і порядок винесення об`єкгів електричних мереж за рахунок замовника, якщо таке потрібне для мети замовника будівництва чи реконструкції будівель чи споруд, інших об`єктів архітектури.
       До прийняття Закону України «Про ринок електричної енергії», діяли відповідні правові норми Закону України «Про електроенергетику», згідно з ч. 4 ст. 18 якого, у разі спорудження або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури роботи з перенесення повітряних і підземних електричних мереж, теплових мереж та інших об`єктів електроенергетики виконуються власником цих об`єктів електроенергетики за рахунок замовників будівництва або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації.
       Тобто, як на даний час, так і на момент набуття права власності на земельну ділянку позивачем, діяли правові норми, які передбачали, що фінансування винесення відповідних об`єктів електричних мереж для потреб замовників будівництва здійснюється за кошти останніх.
       За ч. 1 ст. 76 ЗК України землями енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об`єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об`єкти транспортування електроенергії до користувача. 
       Згідно із ч. 3 ст. 76 ЗК України уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.
       Згідно зі статтею 112 ЗК України охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.
       Відповідно до статті 22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики встановлюються вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі та навколо електростанцій, електропідстанцій, струмопроводів і пристроїв, для забезпечення нормальних умов експлуатації об`єктів енергетики, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Охоронні зони уздовж повітряних ліній електропередачі встановлюються у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки ліній від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на певній відстані залежно від напруги ліній електропередачі.
       Відповідно пункту 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 10 метрів до 20 кВ. Відповідно до п. 2.5.2. Правил улаштування електроустановок, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №476 від 21.07.2017 повітряна лінія електропередавання напругою понад 1 кВ – споруда для передавання електричної енергії проводами під напругою вище 1 кВ, розташованими просто неба і прикріпленими за допомогою ізольованих конструкцій та арматури до опор або кронштейнів і стояків на інженерних спорудах (мостах, шляхопроводах тощо).
       За початок і кінець ПЛ вважають місце виходу проводу в бік ПЛ з апаратного, натяжного затискача або іншого пристрою кріплення проводу до вихідних (вхідних) конструктивних елементах підстанцій і відгалужувальних опорах. Відгалуження до конденсаторів зв`язку, установлених на підстанціях і опорах ПЛ, до лінії не відносяться.
       Пунктом 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ №209 від 04.03.1997 визначено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються зокрема уздовж повітряних ліній електропередачі – у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови не відхиленого їх положення на відстань 10 метрів для повітряних ліній з напругою до 20 кВ.
       Положеннями п. 8.23* підпункту А правил ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», для повітряних ліній електропередач до 20 кВ включно встановлюється охоронна зона 10 метрів. В охоронних зонах електромереж забороняється будування житлових, громадських та дачних будинків.
       Окрім того, положеннями пунктів 8 та 9 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ №209 від 04.03.1997 забороняється в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній виконувати будь-які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж , спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, зокрема будувати житлові, громадські та дачні будинки; складувати матеріали; влаштовувати спортивні майданчики для ігор, стадіони, ринки, зупинки громадського транспорту, проводити будь-які заходи, пов`язані з великим скупченням людей, не зайнятих виконанням дозволених у встановленому порядку робіт.
       У межах охоронних зон повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника забороняється в тому числі будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, знесення будівель і споруд; здійснення усіх видів вантажно-розвантажувальних, землечерпальних, днопоглиблювальних робіт; проїзд в охоронних зонах повітряних ліній електропередачі машин, механізмів загальною висотою з вантажем або без нього від поверхні дороги понад 4,5 метра.
       Частиною шостою статті 19 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих об`єктів електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо використання земель. Розміщення споруд та інших об`єктів в охоронних зонах електричних і теплових мереж без здійснення передбачених нормативно-технічними документами технічних заходів безпеки не допускається.
       Правилами охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209, зокрема частиною другою пункту 4 визначено, що у межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об`єкти електричних мереж, зобов`язані вживати належних заходів до збереження зазначених об`єктів.
       Статтею 26 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» визначено, що система заходів щодо дотримання правового режиму земель енергетики та спеціальних зон об`єктів енергетики включає визначення та встановлення в натурі (на місцевості), у разі необхідності, спеціальних зон земель енергетичної системи; встановлення обмежень та обтяжень для власників і користувачів земельних ділянок у межах спеціальних зон земель енергетичної системи; державний контроль за дотриманням правового режиму використання земель спеціальних зон. Система заходів щодо дотримання правового режиму земель спеціальних зон об`єктів енергетики здійснюється відповідно до затверджених проектів будівництва та документації із землеустрою щодо організації і встановлення територій спеціальних зон з визначенням обмежень та обтяжень, сервітутів для власників і користувачів земельних ділянок і письмово укладеного договору земельного сервітуту.
       Згідно з статтею 30 вказаного Закону власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики мають право самостійно господарювати на земельних ділянках з дотриманням установлених обмежень та обтяжень; на відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання планових та аварійно-відновлювальних робіт. Власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики зобов`язані здійснювати господарську та інші види діяльності на зазначених ділянках з дотриманням вимог цього Закону.
       Статтею 32 вказаного Закону передбачено, що в охоронних зонах кабельних ліній електропередачі власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним і юридичним особам забороняється, зокрема, саджати дерева та кущі, зводити будинки, споруди будь-якого призначення.
       Питання про реконструкцію та винесення електричних мереж за межі земельної ділянки можливе лише у спосіб, визначений частиною четвертою статті 18 Закону України «Про електроенергетику», якою передбачено, що у разі спорудження або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури роботи з перенесення повітряних і підземних електричних мереж, теплових мереж та інших об`єктів електроенергетики виконуються власником цих об`єктів електроенергетики за рахунок замовників будівництва або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації.
       Оскільки КТП -373-09 була встановлена у 1978 році, до набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, тому ОСОБА_1 повинна була знати про наявність КТП -373-09 та про обумовлені у зв`язку з цим обмеженнями, тому права позивача в цій частині не можуть вважатися порушеними.
       Проте, відповідно до ДБН В.2.5-16-99, якими встановлюється порядок визначення розмірів земельних ділянок, які надаються у постійне та у тимчасове користування в період будівництва для об`єктів електричних мереж напругою від 0,4 до 750 кВ., зокрема п.1.5. підставою для надання ділянок у землекористування є матеріали для вибору місце розташування об`єкта електричних мереж. Місцерозташування визначається згідно з висновками органів земельних ресурсів, архітектури і містобудування, попереднім погодженням з місцевими органами самоврядування, землевпорядниками, природоохоронними, санітарними, містобудівними органами та землевласниками (землекористувачами).
       Згідно з статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадку і в порядку, встановлених законом.
       У відповідності до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Частиною третьою цієї статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
       Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
       Відповідно до ч.1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
       Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
       У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Оскільки, опори ПЛ-10кВ Л-111-90 до ЩТП-1006-09 були встановлені у 2018 році, після набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, без погодження з нею, як власником, колегія суддів приходить до висновку, що такі слід демонтувати з перенесенням з належної ОСОБА_1 земельної ділянки в с.Лисиничі, Пустомитівський р-н, Львівська обл..
       Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.
       Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, що розташована в с.Лисиничі, Пустомитівський р-н, Львівська обл., кадастровий № 4623683800:01:003:0035, цільове призначення :02.01 – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), шляхом демонтажу і перенесення опор ПЛ-10кВ Л-111-90 до ЩТП-1006-09 з належної ОСОБА_1 земельної ділянки в с.Лисиничі, Пустомитівський р-н, Львівська обл., кадастровий № 4623683800:01:003:0035 на відстань не менше охоронної зони електричних мереж.
Стягнути з ПрАТ «Львівобленерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.
                                                                        
                                                                         Шеремета Н.О.